# У Бик╕вц╕ - юв╕лей

Виктор Мельник

Сатеричне.

У Бик╕вц╕ - юв╕лей.


╤ Бик╕вц╕ юв╕лей

Святкувати вже пора...

- Я поведу тебе в музей ,-

Телепнула стара,


- Що за музей , не зрозум╕в ?-

Спитав стару старий.

-В той , що директор наш в╕дкрив

В контор╕ заводськ╕й.


- Види скор╕ш !- старий зрад╕в

Музею, як дитя ,-

- Я ж на завод╕ проробив

Усе сво╓ життя ...

Давно не бачив я завод,

Та ще не все забув.

Але балака╓ народ,

В╕н не такий як був...


Д╕д вус св╕й сивий накрутив

Та марафет нав╕в.

На груди орден враз над╕в -

Заслуги трудов╕.


╤ баба теж новим платком

Прикрила сивину.

╤ ось ╕дуть вони удвох

У р╕дну прох╕дну.


- Ой ,прох╕дна , ти , прох╕дна !-

Насп╕ву╓ старий .

- Нас в люди вивела вона,

Забув вже в р╕к який...


Ось ╕ правл╕ння заводське ...


Д╕д глянув й он╕м╕в.

Та що ж це робиться таке ?!

Це хто ж його бомбив?!


Давно зак╕нчилась в╕йна,

Та ╕ в страшний той час

Неначе бомба н╕ одна

Не падала на нас.


Сам партизанську службу н╕с

Старий в той час важкий ,

Що сунуть н╕с в пол╕ський л╕с

Боялись вороги.


А тут у мирний н╕би час

Б╕да прийшла на нас.

Сто╖ть страховисько - музей

Без в╕кон , без дверей.


╤ Лен╕н , як той бомж , сто╖ть

Подряпаний увесь.

Труба давно вже не димить ,

Й цеха под╕лись десь...


Зам╕сть цех╕в - один скелет,

Кам╕ння та бетон.

Хтось сюди ходить в туалет ,

А хтось зробив притон.


Ус╕ розкраден╕ склади ,

╤ нав╕ть брама й пл╕т.

Лиш т╕льки башта для води,

Як сирота , сто╖ть.


Колись була котельня тут

╤ гр╕ла все село...

Тепер кущ╕ одн╕ ростуть -

╥╖ як не було.


Колись завод цей скло варив

Й продукц╕ю давав,

Яку весь б╕лий св╕т хвалив

Та ще й за грош╕ брав.


Усе покрали , нав╕ть скло,

Метал под╕вся де ?

Хто взяв ?! Напевно НЛО,

Бо сл╕д наверх веде ...


Воно з,являлось по ночам

й усе п╕дряд тягло,

В╕д плит тяжких до пилорам -

Таке от НЛО!!!


А де живе , чи де жило

То чудо , що краде,

Як дивно ,зна╓ все село,

Куди цей сл╕д веде.


Мабуть , в музей ?! Бо ╕ воно

В ╕стор╕ю вв╕йшло,

Бо зверху , як ото лайно,

Те ж ╕нколи пливло...


То й д╕ло в т╕м , його н╕хто

Не хоче зачепить .

Сам╕ ви зна╓те , як то

Зачеплене смердить...


То ж подивився старий д╕д

На заводський " музей"

╤ каже :

- Серденько болить !

Оце-то юв╕лей!!!


За що в в╕йну я воював ,

За що я працював ,

За що я молод╕сть в╕ддав,

На що над╕ю мав ?!!


Ах ,люди, люди , як могли

Ви допустите це?!

А люди поряд з д╕дом йшли

Й не глянули в лице.


А хтось зелений , молодий ,

з насм╕шкою сказав :

- О , п╕зно ти прийшов старий ,

Бо вкрасти " опоздав" !!!


Та д╕д н╕чого не сказав

Для того п╕дле ця.

Кам╕нням падала сльоза

Зморшками з лиця...