# История о братьях наших меньших

Елена Витальевна Васильева

Чи це таке диво природи? Чи то Закон Божий, закладений прям╕с╕нько у гени цих маленьких створ╕нь?... А, може, це урок для людини?...

Вже багато рок╕в наша родина в╕дпочива╓ на мор╕. Арабатська Стр╕лка - це коса у вигляд╕ стр╕лки м╕ж С╕вашем ╕ Азовськ╕м морем. ╤ завжди з нами трапляються як╕сь ц╕кав╕ ╕стор╕╖, пов'язан╕ з братами нашими меншими: козами, ╖жаками, мишками ╕ нав╕ть з комашками. Ми розпов╕мо тоб╕ про ласт╕вок.


У нашому дом╕ ╓ комора для господарських речей, у як╕й живуть ласт╕вки. З року в р╕к пташине подружжя прил╕та╓ весною до свого гн╕здечка, в якому у червн╕-липн╕ вже вилуплюються 4-5 горластих жовторотих пташенят. Ласт╕вки - дуже турботлив╕ батьки: вони весь день л╕тають по садках та городах, щоб д╕стати поживу та сито нагодувати пташенят.

Одного разу з моря дув дуже сильний в╕тер, майже буран. Ми сам╕ з великим зусиллям могли йому чинити оп╕р. На мор╕ зд╕ймалися так╕ величезн╕ хвил╕, що до них було страшно п╕дходити.


Ми сид╕ли на подв╕р'╖ ╕ раптом звернули увагу на ласт╕вок. Звичайно, двер╕ у сарай були закрит╕, а птахи зал╕тали у маленький отв╕р у верхн╕й частин╕ дверей. Та зараз, коли птах п╕дл╕тав до нього ╕ пригальмовував, щоб точно залет╕ти у в╕конце, сильний в╕тер вмить зносив його в б╕к. Що робити? Ласт╕вка в╕дл╕та╓, робить коло ╕ знов намага╓ться п╕рнути у комору до свого гн╕зда. Це вда╓ться зробити лише з сьомо╖-восьмо╖ спроби. В╕ддавши ╖жу пташенятам, батько й мати знову вил╕тають на ╖╖ пошуки. Повертаються з новою порц╕╓ю у дзьоб╕ ╕ ... Почина╓ться все спочатку: раз за разом, спроба за спробою, долаючи сильний боковий в╕тер, птахи самов╕ддано ╕ наполегливо прикладають зусиль, щоб д╕статися до гн╕зда, аби нагодувати сво╖х д╕тей.


Почина╓ш гадати: чи це таке диво природи, чи то Закон Божий, закладений прям╕с╕нько у гени цих маленьких створ╕нь?... А, може, це урок для людини: "Дивись, чолов╕че, дивись, д╕вчино, навчайся у брат╕в тво╖х менших: ╖м ╕ на думку не спаде перепочити, пожал╕ти себе, перечекати негоду у гн╕зд╕, ╖х так запрограмовано в╕д початку створення, що треба п╕клуватися про д╕тей, будь-що продовжувати життя, плекати майбутн╓. А тоб╕, людино, дана воля. Ти сам в╕дпов╕да╓ш за насл╕дки свого вибору: як ти нагоду╓ш, вихова╓ш сво╖х д╕тей, яке ти ╖м забезпечиш майбутн╓. Дивись на цих ласт╕вочок ╕ осягай сво╖м розумом Великий Закон Життя..."


Так ми сид╕ли, дивувались, м╕ркували, а наш╕ пташинки знову ╕ знову намагалися будь-що д╕статися з ╖жею до гн╕зда. Коли раптом хтось ╕з нас схопився: "Ми можемо ╖м ДОПОМОГТИ!" Д╕йсно, ми навст╕ж в╕дкрили двер╕, щоб полегшити птахам можлив╕сть залет╕ти до комори. Тепер кожного разу, коли я бачу на дрот╕ рясненьк╕ рядочки ласт╕вок, коли пом╕чаю ╖х стр╕мкий пол╕т над степом, я згадую тих самов╕дданих пташок ╕ даний ними урок батьк╕всько╖ турботи.