# Днiпро

Федор Трох

Степи, га╖ \\ Днiпро \\ На С╕ч╕ дуб \\ Freeway \\ Вс╕ люди наче подур╕ли \\ Час зм╕н \\ Виру╓ св╕т \\ Отчизну слав╕м \\ Нема переводу \\ Не бува╓... \\ Народ не можу зрозум╕ти \\ Вибирай та галасуй \\ Геть - money \\ Тля \\ Чому ми б╕дн╕? \\ Молились ревно... \\ Спи \\ Шануймо суржик! \\ Хтось пише... \\ Forge, forget, forgive, and forgo \\ Нащо пишу? \\ Так, рукописи не горять! \\ То що ж воно таке, слова?

Степи, га╖, стар╕ могили,

Блакить у неб╕ й золото лан╕в:

Тут р╕зн╕╖ народи жили,

Тепер для нас цей край зацв╕в.

Колись тут ск╕фи кочували,

Немало й ╕нших ос╕дало,

Щось будували, воювали:

Але все те кудись зникало...

Було... Та й в╕д╕йшло воно,

Стар╕ могили залишились,

Усе пропало вже давно,

А пот╕м ми отут з'явились...

Як п╕сля нас? Хтось ╕нший буде?

Що ми створили пропаде?

Але ж пов╕к не щезнуть люди

Де небо й поле золоте!

5/5/2015

Дн╕про

Рев╕в й стогнав Дн╕про колись,

В╕рш╕ розпов╕дають,

А зараз гребл╕ з╕п'ялись,

Що р╕чц╕ заважають.


Дн╕про тепер широкий став,

Як птах перел╕та╓?

А там, де в╕тер хвил╕ гнав,

Вода лиш зацв╕та╓.


Де Либ╕дь б╕гла до Дн╕пра,

Канаву там зробили.

Весь бруд вона тепер збира,

Ми все занапастили.


Заводи скр╕зь тепер димлять,

Де луки зелен╕ли.

Десну та Прип'ять щоб згубить,

Ми атом розтрощили!


Та попри все, тече Дн╕про:

Струмки й р╕чки збира╓.

До моря! Так завжди було,

Дн╕про нас вс╕х ╓дна╓.

21/09/2003


На С╕ч╕ дуб. П╕д ним, напевне,

Хтось з пращур╕в мо╖х бував.

Як згинув? Сл╕д чи залишився?

Що про нащадк╕в уявляв?


Тепер вздовж берега заводи,

Де Святослав колись сконав...

Зм╕нилось все: д╕брови щезли,

Ланами степ широкий став.


В╕ки пройдуть... ╤ що тут буде?

Те, що ╓ зараз, в╕д╕йде:

Нов╕ споруди, ╕нш╕ люди,

Лише Дн╕про не пропаде!

30/09/2009


Freeway

Як кину погляд на freeway,

Життя не можу зрозум╕ти:

Нав╕що швидк╕сть, гурк╕т цей?

Куди летять, нащо сп╕шити?


Як та старенька, що давно

Питала тихо на перон╕:

Я до онук╕в, а куди вони?

Нема вже й м╕сця у вагон╕...


Завжди, коли freeway перетинаю,

Кортить на хвильку зупинитись,

Побачить поле й р╕чку об╕к гаю -

Де небо й тиша мр╕ю опинитись...


Але прогрес все те зламав,

Гудить freeway ╕ в р╕дн╕м кра╖,

Конвал╕й, солов'╖в тепер нема,

Як дал╕ буде - те н╕хто не зна╓...

26/1/2019


Вс╕ люди наче подур╕ли:

Враз смерт╕ почали боятися,

Пов'язки на носи над╕ли,

Щоб в╕д зарази в╕дцуратися.


Китайський в╕рус нас ляка╓,

Весь св╕т хвор╕ти почина╓;

Про нього лиш пов╕домляють,

А що воно так ╕ не знають.


Не те ляка, що помирають -

Що л╕кар╕ тут не допомагають:

Середньов╕ччя н╕би поверта╓ться,

Чума або холера почина╓ться.


Ще й пан╕ка з безсилля виник╓,

Хоч небагато люду помира╓:

На трасах б╕льше залиша╓ться,

Та зрозум╕ло, як там в╕дбува╓ться.


Колись цей в╕рус якось переможуть,

Але нов╕ напаст╕ тут з'явитись можуть;

В Кита╖ недарма ж те виника╓,

Населення де стр╕мко так зроста╓.


Як видно, то природа так пруча╓ться

Китайцям, що повсюди розповзаються.

╤ всякому почне перешкоджати,

Якщо хтось буде швидко приростати...

(з рос╕йсько╖) 9/2/2020


Час зм╕н. Щось руха╓ народи:

Чого ж нового хоче люд?

Шука хтось щастя, хтось свободи...

А що отрима? Кров та бруд...


Знялася буря - все пала╓,

Б╕да ╕де на нас з ус╕х усюд,

А ми сл╕п╕ й поводир╕в нема╓ -

Майбутн╓ наче страшний суд...


Ще й право в кожного сво╓,

Згубили в╕ру, а мети не зна╓м,

Вже й брат на брата поста╓ -

Старе п╕шло - нового ще нема╓...


Зламалось щось у устро╖ життя,

Той злам уже пройшов повсюди:

Тепер нема в минуле вороття,

Не зна╓мо що й дал╕ буде...


Як сплине час, скривавлен╕ й безсил╕,

Побачим сонце, неба височ╕нь,

Рад╕тимем, що спок╕й ми зустр╕ли -

Та буде так лише до нових зм╕н...

22/12/2016


Виру╓ св╕т... Щось зм╕ню╓ народи

Як по субот╕ гам╕рний Майдан:

Хто прагне щастя, хто свободи,

А поряд безлад й тисяч╕ оман...


Та ще й в╕йна з "сус╕дом-братом",

Стол╕ття вже такого не було:

Тепер сто╖ть в╕н супостатом

Життя нас кров'ю розвело...


Сутужно нам ╕ дал╕ буде...

Розруха й зл╕сть.. Та плач сто╖ть..

Бор╕мось браття, ми-ж бо дома:

Як висто╖м, то будем жить!


Стар╕ порядки вже зламали,

А нове ще не проросло:

Трудитись треба, адже знали,

Що "поля за Майданом не було"....

31/7/2015


Отчизну слав╕м! Ще не вмерла:

╢ в пол╕ й неб╕ кольори,

П╕сн╕ не вс╕ пересп╕вали,

Кобзар ще дивиться згори...


Ми патр╕оти! Поки ╓ д╕брави,

Гор╕лка, сало й пампушки.

Жили, живем ╕ будем жити,

Хоть натерп╕лись за в╕ки...


Страждань багато! В╕д могол╕в,

Княз╕в, цар╕в й секретар╕в.

Косили в╕йни та голодомори,

В Чорнобил╕ полин згор╕в...


Прокинься ненько! Дотерп╕лась,

Н╕чого майже не лишилось...

Прибрати треба те лайно,

Що зараз зверху опинилось.


Над╕ймося! На славу й волю,

Багатство й розум щоб з╕йшлись.

Труд╕мося! То краща доля

Нащадкам буде тут колись.

20/11/2008


Нема переводу козацькому роду,

Хоч всяких напастей було.

Пережили, стерп╕ли вс╕ негоди

Та знов нещастя принесло.


Знялася буря. Усе навкруг лама╓,

В час зм╕н нам випада╓ жить.

╤мла, а шляху ми не зна╓м,

Куди все йде не можем уявить.


На двох - три гетьмани. Ру╖на,

Роз'╓днан╕ вже сотн╕ л╕т.

Як чайка при дороз╕ Укра╖на,

По вс╕х св╕тах наш цв╕т.


Колись й ми згинем. Як прадавн╕ гуни,

Н╕що не може в╕чно ╕снувать.

Усе в╕дходить... Пропадуть й могили,

Хтось ╕нший буде щось тут будувать.


Але допоки нам Господь дав сили,

То треба йти: трудитись ╕ любить,

Д╕тей плекать та хл╕б ростити,

В сво╖м блакитно-жовт╕м кра╖ жить.

01/02/2009


Не бува╓...

Не бува╓, щоб хтось ╕деальний,

Досконалий мов куля б╕льярдна,

Бо творив нас не Бог, а Природа -

Ми химерна та хтива порода...


Не бува╓ с╕м'╖ без роздраю

Щоб у щаст╕ завжди та поко╖,

Бо живемо-ж далеко в╕д раю -

Кожна хата з сво╓ю б╕дою...


Не бува╓, щоб в м╕ст╕, в держав╕

Все у злагод╕, мир╕ та слав╕:

Розумн╕ший - хто зверху - вору╓,

Ну а знизу с╕рота бунту╓...


Не бува, щоб братерськ╕ народи -

Вс╕ колись, десь й чомусь воювли...

Кожен хоче соб╕ лиш свободи,

А тому кров чужу проливали...


Все життя у борн╕ промина╓,

Не бува╓ гармон╕╖ в св╕т╕:

Кожна мить щось рожда╓ й лама╓,

Тут не рай - на земл╕ ма╓м жити...

19/9/2017


Народ не можу зрозум╕ти:

Де мудр╕сть м╕г в╕н загубити?

Мов стадо по життю бредуть,

Куди ведуть - туди й ╕дуть!


Коли будь-кого ображають,

Або щось в нього забирають,

Н╕хто на те не зголоситься -

В╕н буде якось борониться.


Що мали - зараз поламали,

Приватизац╕я сказали...

У вс╕х все просто в╕дняли,

Свободу, кажуть, нам дали.


Але тут важче стало жити,

Хоч можна все тепер купити.

Та де роботу нам знайти,

Адже за все плати й плати!


Чи зможемо д╕тей п╕дняти

Та за батьками доглядати?

Тут зайди й покидьки панують,

Як шк╕дники господарюють...


От╕, хто вкрасти все зум╕ли,

Н╕чого так ╕ не створили.

Лиш залишки розпродають,

Куди кра╖ну й нас ведуть?


Пок╕рно люди все знесли,

Як в╕вц╕ до кошари йшли:

Хоч втратили ус╕ чимало,

Та пор╕вну-ж в них в╕дбирали!


До чого все це призведе?

Межа терп╕ння, г╕дн╕сть де?

Усе в нас треба пом╕няти,

Якщо не хочем вимирати...

(з рос╕йсько╖) 14/1/2020


Вибирай та галасуй,

А шо з того буде?

Чого президенти хочуть,

Те не знають люди...


Все говорять та й говорять,

Як ╖х зрозум╕ти?

╤ чи вони таки зроблять,

Щоби краще жити?


Першим Зеро кандиду╓,

Ну ╕ що в╕н нам готу╓?

Щоб Голобородьком стати,

Треба ж вм╕ти керувати...


Юля з Петею зчепились,

Вже й не роз╕рвати -

Разом ╖х на президента

Треба обирати!


Дал╕ ╓ полковник чесний,

Щось зробити може...

Але зовс╕м в╕н без грошей,

Чим нам допоможе?


Дони знов на шию л╕зуть,

Усе й ус╕х лають ...

Чи вони не ╕здур╕ли,

Майдан пам'ятають?


Кр╕м оцих ╕ще табун -

Ус╕ чогось хочуть.

Он з вилами, а он шпигун -

Голову морочать...


Ще з п╕вноч╕ сунуть хмари,

"Братн╕" докучають -

Тo погрози, то постр╕ли -

З'╓днатись бажають...


Треба нам шукать дорогу

Кр╕зь негоди й бурю,

Щоби у якусь халепу

Не вплутатись здуру...


Ой тяжкая наша доля,

Лихая година...

Якось воно завжди буде,

Всто╖ть Укра╖на!

27/2/2019


Геть - money

Першим хитрий Льоня був,

Але терм╕н не в╕дбув.

Небагато в╕н накрав,

Адже мав лиш "те, що мав".


Другим також Льоня став,

Рок╕в з десять царював.

Що буду╓мо не знав,

Лиш себе не забував...


Дал╕ В╕тю обирали,

Але котрого не знали.

Хул╕ган й бугалтер йшли,

До Майдану довели.


Так у нас бугалтер став

╤ руками в╕н не крав.

Щось робить теж не старався,

Все на когось зобижався.


Зараз все занепада╓,

Знов кого обрать не зна╓м:

Юлю, В╕тю-хул╕гана,

╤нших з того ж балагана...


Юля вм╕╓ розмовляти,

Хоче все поприбирати:

Що соб╕, що нам лишить,

Неможливо зрозум╕ть...


В╕тя-ж мало розмовля╓,

Кулаками лиш маха╓.

Якби трохи б╕льше знав,

Ефективно б керував...


Хто нам кращий? Що робить?

Як життя сво╓ зм╕нить?

Ми куди ╕ти не зна╓м

╤ за це ус╕ стражда╓м.


Щоби ч╕льника обрать,

То мету потр╕бно мать:

Гетьмани тод╕ ведуть,

Як ус╕ до ц╕л╕ йдуть.

9/06/2009


Тля

Три Льонi керували нами:

Iллiч - герой та ветеран -

Суворо ворушив бровами,

У коммунiзм вiв - на таран.


Макарович був iдеолог,

Вiн навiть в шахи трохи грав

На п'янцi в хащi бiлоруськiй

Для нас державу заснував.


Данилич, бля, у карти грав,

Про ракети ще спiвав -

Будувати щось не вмiв,

Олiгархiв наплодив.


Потiм Вiтi керували -

╥х Майданом обирали.

Вiтю-зека щоб прогнать

До кровi прийшлось стоять.


Що час далi жде не знаю,

Зараз же не уявляю:

До яких пiр оця тля

Керувать в нас буде, бля???

(з росiйсько╖) 10/4/2015


Чому ми б╕дн╕? Бо дурн╕!

Дурн╕-ж - тому що б╕дн╕.

Хоч митику╓м ноч╕ й дн╕,

Але все б╕дн╕ та дурн╕.


Батьки колись злидарювали,

Тепер нам черга б╕дувать.

Н╕чого ми не збудували,

Л╕ну╓мось ╕ св╕т вивчать.


Проворн╕ш╕ вже повт╕кали,

Десь у достатку жити стали.

Ми-ж по дом╕вках сидимо

Колись покращення ждемо.


Не зна╓мо як нам робить,

Щоби життя сво╓ зм╕нить.

Поводир╕в де нам знайти?

Куди до щастя треба йти?


Нащадкам звалище лиша╓м,

Що дал╕ ми не уявля╓м,

Лиш мр╕╓мо, щоб тут колись

Багатство з розумом з╕йшлись.

10/03/2005


Молились ревно дурн╕ Богу,

Щоб ╖м де ╕стина вказав,

На в╕рну напутив дорогу

Та трохи розуму додав.


Вони б хот╕ли розр╕зняти

Добро та зло у св╕т╕ цим,

Якусь щоб з того користь мати,

Не б╕дувати би ус╕м.


╤ще хот╕ли б зрозум╕ти:

Що буде? Як д╕тей навчить?

Надал╕ краще щоб прожити,

Торкнутись щастя хоть на мить...


Мовчав Господь... Що м╕г сказати?

В╕н - то лиш дух понад ус╕м...

╤ т╕льки В╕ру може дати,

Все ╕нше - здобувать самим!

1/04/2008


Спи

День минув, то й гарно,

Спати вже пора:

Сонце десь пропало

М╕сяць визира..


Пташки не л╕тають

Та зв╕рята сплять,

Трактори заснули:

Треба спочивать...


Вгамувались ╕грашки,

Зайчик хоче спати.

Нумо, умивайся

Та мерщ╕й лягати.


Всюди сплять вс╕ д╕ти,

Н╕ч вже, треба спати.

Ну а завтра будем

Новий день в╕тати.

(з рос╕йсько╖) 28/8/2015


Шануймо суржик! Р╕дна мова,

Колись ми з нею виростали -

Хоча вона й не гонорова,

Але ж ми ╕ншо╖ не мали.


Батьки сучасного хот╕ли,

Та знань у них не вистачало,

То й говорили як ум╕ли -

Адже кор╕ння ╖х тримало.


Нащадки суржик не сприймають

Щось кострубате, без традиц╕й.

Вони вже й ╕нш╕ мови знають -

Старе ж д╕дам хай залишиться...


Нас зараз кращого навчають,

Та нашу сутн╕сть не зм╕нити:

Ус╕ дитинство пам'ятають -

То й будем "ШО" ми говорити!

16/1/2017


Forge, forget, forgive, and forgo

Англ╕йську мову не люблю:

Тягуча й каламутна.

Але-ж по правд╕ так скажу:

Вона - як й вс╕ - могутня.


Шк╕льний словник колись гортав,

Чотир╕ слова прочитав,

Що поряд там стояли,

Життя в╕дображали.


По тому довго я мовчав,

Лиш тихо сам соб╕ казав:

Завжди вперед йти намагайся,

Забудь, прости, й границь тримайся...

(з рос╕йсько╖) 12/12/2018


Хтось пише ╕ багато, ╕ про все.

В╕н кожен день, хоча-б рядок напише...

Я ж лиш пишу, коли несила вже:

Як вуха роздира╓ клята тиша!


В╕ршую, як розради вже нема,

Коли навкруг п╕тьма, чи все счеза╓,

Життя якщо проходить задарма,

То слово лиш над╕ю залиша╓...


Я знаю: хоть в╕ршуй, а хоть кричи -

Того н╕хто й н╕коли не почу╓!

Та не зника без сл╕ду крик душ╕

I глибший сл╕д залишить, хто риму╓...

9/4/2016


Нащо пишу? Не розум╕ю.

Лиш дещо бачив, мало вм╕ю,

Що буде дал╕ я не знаю,

Нащо оц╕ рядки спл╕таю?


Не намагаюся чомусь навчити

╤ душу я не хочу тут в╕дкрити...

Але не можу лиш мовчати,

Хоч щось хот╕в би я сказати.


Про те що поруч я писав,

Пом╕тив хто? Чита╓?

Прост╕╖ ╕стини шукав,

Та в╕дгуку нема╓ ...


Ми св╕т повинн╕ зрозум╕ти,

Аби хоч якось тут прожити,

А в╕рш╕ - щоб допомагати

Св╕й шлях ╕ти та помирати ...

(з рос╕йсько╖) 14/12/2017


Так, рукописи не горять!

У мор╕ паперовому зникають...

Розтануть там ╕ в╕рш, ╕ фол╕ант,

Найкращ╕ стор╕нки там пропадають.


Бувальщини, яким уже в╕ки,

Людей сьогодн╕ не вражають,

Хоч кожну мить й ус╕ думки

Талмуди стародавн╕ визначають.


Пиш╕ть! Хоча н╕хто ╕ не чита╓,

Н╕що без сл╕ду тут не пропаде:

Майбутн╓ ╕з рядк╕в тих виника╓,

Котр╕ вже нев╕домо де...


Шукайте! Бо н╕чого ж не зника╓:

В╕дкрили ви - колись оте знайдуть.

Усе нове застосування ма╓,

Iнакше якось лиш назвуть...


Твор╕ть! Та не втрачайте в╕ри,

Бо рукописи ж не горять!

Слова, ╕де╖ зникнуть десь у вир╕,

А ╓ лише Знання суц╕льний ряд ...

(з рос╕йсько╖) 10/12/2017


То що ж воно таке, слова?

Хтось мову любить i плека╓,

А хто як 'гав' та 'няв' вжива,

Але йому теж вистача╓.


Що бачим, чу╓м - вмить зника╓,

Слова лиш в пам'ятi лиша╓.

Коли про щось хто розмiркову╓,

То мову вiн використову╓.


Словами можна пояснить,

Що ми не в силi й уявить,

А можна гладко розмовлять,

Коли нема чого й сказать.


Бува, що речення вбива,

Або вiд слова бiль вщуха╓,

Бувають i святi слова;

У тишi лиш життя нема╓.


Ми всi обплутанi словами,

А мова - то зв'язок мiж нами:

Щось обiщяли, щось питали,

Писали, лаялись, спiвали.


Слова усiх в народ ╓днають,

На самотi нас не лишають.

Людина лиш тодi з'явилась,

Як спiлкуватися навчилась.

26/02/2004