# Fata morgana

Алексей Михайлович Соколюк

FATA MORGANA


А що його робити в ц╕й борн╕

Лишилося, коли й ц╕╓╖ ноч╕,

Лиш милостивий сон упав на оч╕,

╤ -- знову ти наснилася мен╕?


Скажи, невже колись чуття земн╕

Осягнуть, як слова тво╖ пророч╕

Лягли м╕ж нами? -- Й н╕би хто наврочив --

Осв╕дчитись приходиш ув╕ сн╕.


Видючий розум!.. Ск╕льки ще на диво

Йому у пекл╕ суджено палать?

Од певност╕: "Поразц╕ не бувать!"

В╕йну веде запекло та км╕тливо.

╤ все воно дарма. Бо неможливо

Йому сл╕пе╓ серденько здолать.