# Сумно...

Александр Павлович Скрыпник

Я сум наливаю у келихи дн╕в...

Я тчу полотно ╕з печальних думок...

Я гр╕юсь у спогадах згаслих вогн╕в...

Душа лине з в╕тром, - опавший листок...

Облуда см╕╓ться, п╕ймала кураж...

Пуст╕ об╕цянки... Безглузд╕ слова...

Цей св╕т... Св╕т, - в╕н наш, чи не наш?

Чому зло не згине ╕ п╕дл╕сть жива?

Питання... Питання... Як сумно мен╕...

Хто в╕дпов╕дь дасть? А пророк╕в нема╓...

Я сум наливаю у келихи дн╕в...

Отрута... Не хочу... Але, - випиваю...

Так! Смуток, - отрута! Та, мозок ще в рус╕...

В╕д смутку, печал╕ загине, чи, - н╕?

Облуди, брехн╕, а не смерт╕ боюся...

Я сум наливаю у келихи дн╕в...