# Мегапакет Шерлока Холмса

детективiв збiрка

Змiст


IНФОРМАЦIЯ ПРО ЛIЦЕНЗI╥


IНФОРМАЦIЯ ПРО АВТОРСЬКI ПРАВА


"ПРИГОДИ НЕВЛОВИМИХ СМАРАГДIВ" Карли Купе


ПРИГОДА У ДРУГОМУ РАУНДI, автор Марк Уордекер


"ПРИГОДА НА ОПIВНIЧНУ СЕАНСI" Майкла Меллорi


СПРАВА ПРО ВБИВСТВА ТАРЛТОНОВ, автор Джек Грiш


ТАТУЙОВАНА РУКА, автор: Марк Билгрей


"ВИПАДОК З БЕЗГРОШОВИМ ШЕВАЛЬ╢" Рiчарда А. Лупоффа


ШЕРЛОК ХОЛМС - ЗАГНАНИЙ В КУТ! Герi Ловизи


БАГАТО РОКIВ ТОМУ I В IНШОМУ МIСЦI, автор Майкл Курланд


ДОСЛIДЖЕННЯ ЗЛА, автор Герi Ловизи


"ПРИГОДИ СУСПIЛЬСТВА ЖЕБРАКУЮЧИХ ЛЮБИТЕЛIВ" Джона Грегорi Бетанкура


"ПРИГОДА ВОЛИНКИ З ПРИВИДАМИ", автор Карла Купе


ОСТАННIЙ ТРЮК СУНЬ ЧИН ФУ, Адам Бо Макфарлейн


КАЗКА доктора ВАТСОНА, автор Thos. Кент Мiллер


СПРАВА ВИНОТОРГОВЦЯ ВАМБЕРРИ, автор Джек Грiш


"Божевiльний БУДИНОК" Шерлока Холмса пiд редакцi"ю Брюса В. Килстейна


БУДЬ ХОРОШИМ Або ЗАБИРАЙСЯ, автор: Стен Трибульски


ВИРIЗАННЯ ДЛЯ ВИВIСКИ, Рис Боуен


ДЕТЕКТИВ з "ДИЛIЖАНСА" Лiнди Робертсон


"МЕРТВИЙ БУДИНОК" Брюса Килстейна


"ПРИГОДА ЗI ЗНАКОМ ВУРИША", Рiчард А. Лупофф


ЦIКАВИЙ ВИПАДОК З ДИВАЦТВАМИ З ПIКОК-СТРIТ, автор Майкл Меллорi


ДРУГА СКРИПКА, Крiстiн Кетрiн Раш


СПРАВА НIДЕРЛАНДСЬКО-СУМАТРСКОЙ КОМПАНI╥, автор Джек Грiш


ВИ БАЧИТЕ, АЛЕ НЕ ПОМIЧА╢ТЕ, автор Роберт Дж. Сой"р


"ПРИГОДА У ПЕРЛИННИХ БРАМИ" Майка Р"знiка


ПРО АВТОРIВ


OceanofPDF.com


IНФОРМАЦIЯ ПРО ЛIЦЕНЗI╥


Персонажi Шерлока Холмса, створенi сером Артуром Конаном Дойл, використовуються з дозволу Conan Doyle Estate Ltd., www.conandoyleestate.co.uk


OceanofPDF.com


IНФОРМАЦIЯ ПРО АВТОРСЬКI ПРАВА


Мегапакет Шерлока Холмса захищений авторським правом No 2014 компанi╖ Wildside Press LLC.


* * * *


"Невловимi смарагди" Карли Купе вперше з'явилися в журналi детективiв про Шерлока Холмса No 4. Авторське право No 2010, Wildside Press LLC. Передруковано з дозволу автора.


"Пригода другого кола" Марка Уордекера спочатку з'явилося в журналi детективiв про Шерлока Холмса No 5. Авторське право No 2011, Марк Уордекер.


"Пригода на опiвнiчну сеансi" Майкла Меллорi захищено авторським правом No 2013 Майкла Меллорi. Передруковано з дозволу автора.


"Справа про вбивства Тарлтонов" Джека Грiш, спочатку з'явилося в журналi детективiв про Шерлока Холмса No 10. Авторське право No 2013 Джека Грiш. Передруковано з дозволу автора.


"Татуйована рука" Марка Билгрея спочатку з'явилася в журналi детективiв про Шерлока Холмса No 5. Авторське право No 2011, Марк Билгрей.


"Випадок з безгрошовим шеваль"" Рiчарда А. Лупоффа спочатку з'явився в "Мо"му Шерлока Холмса: нерассказанные iсторi╖ великого детектива". Авторське право No 2004, Рiчард А. Лупофф. Передруковано з дозволу автора.


"Шерлок Холмс - загнаний в кут!" Герi Ловиси. Авторське право No 2010, Герi Ловиси. Передруковано з дозволу автора.


"Багато рокiв тому i в iншому мiсцi" Майкла Курланда спочатку з'явилася в книзi "Мiй Шерлок Холмс: нерассказанные iсторi╖ великого детектива". Авторське право No 2004, Майкл Курланд. Передруковано з дозволу автора.


"Дослiдження зла" Герi Ловиси спочатку з'явилося в журналi детективiв про Шерлока Холмса No 2. Авторське право No 2009, Wildside Press LLC. Передруковано з дозволу автора.


"Пригода суспiльства жебракуючих любителiв" Джона Грегорi Бетанкура спочатку з'явилося у "Воскреслого Холмса". Авторське право 1997 року належить Джону Грегорi Бетанкуру. Передруковано з дозволу автора.


"Справа виноторговця Вамберри" Джека Грiш-та, спочатку опублiковане в журналi детективiв про Шерлока Холмса No 9. Авторське право No2013 Джека Грiш-та. Передруковано з дозволу автора.


"Будинок, що зiйшов з розуму" Брюса В. Килштейна, спочатку з'явився в журналi детективiв про Шерлока Холмса No 5. Авторське право No 2011, Брюс В. Килштейн. Передруковано з дозволу автора.


"Пригода волинки з привидами" Карли Купе, спочатку з'явилося в журналi детективiв про Шерлока Холмса No 5. Авторське право No 2011 Карли Купе. Передруковано з дозволу автора.


Авторське право на "Казку доктора Ватсона" належить Thos No 2013. Кент Мiллер. Передруковано з дозволу автора.


"Мертвий будинок" Брюса Килстейна спочатку з'явився в журналi детективiв про Шерлока Холмса No 7. Авторське право No 2011 Брюс В. Килстейн. Передруковано з дозволу автора.


"Пригода зi знаком Вуриша" Рiчарда А. Лупоффа спочатку з'явилося в "Унiверсальному Холмса". Авторське право No 2010 Рiчарда А. Лупоффа. Передруковано з дозволу автора.


"Будь хорошим або забирайся" Стена Трайбульски, спочатку опублiкований в журналi детективiв про Шерлока Холмса No 5. Авторське право No 2011, Стен Трайбульски. Передруковано з дозволу автора.


"Вирiзання для знака" Лiнди Робертсон захищено авторським правом No 2013 Лiнди Робертсон. Передруковано з дозволу автора.


"Цiкавий випадок з незвичайними жителями Пiкок-стрiт" Майкла Меллорi спочатку з'явився на amazon.com у виглядi короткометражки на Amazon. Авторське право No 2013 Майкл Меллорi. Передруковано з дозволу автора.


"Друга скрипка" Крiстiн Кетрiн Раш спочатку з'явилася в "Шерлока Холмса на орбiтi". Авторське право No 1995 Крiстiн Кетрiн Раш. Передруковано з дозволу автора.


"Ви бачите, але не помiча"те" Роберта Дж. Сой"ра, спочатку з'явився в Шерлока Холмса на орбiтi. Авторське право No 1995 Роберт Дж. Сой"р. Передруковано з дозволу автора.


"Справа Нiдерландсько-Суматрской компанi╖" Джека Грiш " оригiналом цi"╖ електронно╖ книги. Авторське право No 2013, Джек Грiш.


"Пригода у перлинних брами" Майка Р"знiка спочатку з'явилося у "Шерлока Холмса на орбiтi". Авторське право No 1995 Майк Резнiк. Передруковано з дозволу автора.


OceanofPDF.com


"ПРИГОДИ НЕВЛОВИМИХ СМАРАГДIВ" Карли Купе


Хоча цi подi╖ вiдбулися багато рокiв тому, я нiколи не забуду тих обставин. На цей раз я зiграв досить лиху роль, про що постiйно нагаду" менi маленький золотий медальйон на ланцюжку мо╖х годин.


Наша пригода почалося холодним зимовим ранком. Мiж будинками клубочився густий туман, i вiкна навпроти здавалися темними, безформними плямами в густий жовтiй iмлi.


Всерединi яскраво горiли гасовi лампи, розганяючи напiвтемрява. Поки ми снiдали, Холмс швидко розiбрався iз звичайною купою кореспонденцi╖. Розкривши i прочитавши кiлька листiв, вiн оглянув невелику посилку, що прийшла з ранковою поштою.


"Звiдки це?" Я запитав.


" З Лiверпуля. Його губи торкнула усмiшка спогади.


Я придушив тремтiння. Геро╖чнi зусилля мого друга по вiдновленню репутацi╖ молодого морського офiцера були свiжi в мо╖й пам'ятi, i я ще не мiг роздiлити посмiшку Холмса. Можливо, одного разу, пiсля того як деякi пов'язанi з цим подi╖ зникнуть з пам'ятi публiки, менi буде дозволено розповiсти ту дивну iсторiю, яка ледь не призвела до трагедi╖.


Коли посилку розкрили, в нiй виявився маленький нефритовий дракон, майстерно вирiзаний у схiдному стилi. Це було прекрасне твiр мистецтва, гiдний знак визнання небезпек, з якими Холмс зiткнувся i якi подолав.


Поставивши дракона на почесне мiсце на камiннiй полицi, Холмс уткнувся в самий свiжий номер "Таймс".


Протягом наступно╖ години або двох ми сидiли по обидва боки веселого камiна, i тiльки шелест газети, м'яке шипiння палаючих вугiль i випадковi коментарi порушували тишу наших кiмнат. Незадовго до одинадцяти Холмс пiдвiвся i пiдiйшов до вiкна.


" А. Вiдкладiть газету, Ватсон. Вважаю, наш вiдвiдувач прибув.


" Ми чека"мо вiдвiдувача? Я поклала газету на неопрятную стопку i при"дналася до нього у вiкна. Внизу, на вулицi, бiля узбiччя чекав екiпаж з парою однакових сiрих коней.


" Сьогоднi вранцi я отримав записку вiд лорда Морiса Денби, в якiй говорилося, що вiн зайде до нас в одинадцять. Не могли б ви розшукати його в Дебрет?


"Денби?" Я затримався на шляху до книжково╖ полицi, потiм повернувся до вiкна. "Менi знайоме це iм'я. Вiн другий син герцога Пенфилда. Я вважаю, його свiтлiсть помер п'ять або шiсть рокiв тому, i титул успадкував старший брат Денби.


" Ви знайомi з цi"ю сiм'"ю? Холмс запитливо глянув на мене.


" Я познайомилася з його матiр'ю, нинi вдовуюча герцогинею, у Смайт-Паркинсонов кiлька рокiв тому. Чарiвна жiнка.


Я посмiхнулася, згадуючи той безтурботний час. Хоча Смайт-Паркинсоны були далекими родичами, вони вiтали мiй вiзит.


Стук у дверi перервав мо╖ спогади. За кивнути Холмса я поспiшив через кiмнату i вiдкрив дверi. Увiйшла мiсiс Хадсон в супроводi чоловiка середнiх рокiв зi свiтлими волоссям i безбарвним обличчям.


"Лорд Морiс Денби," представилася вона.


"Спасибi, мiсiс Хадсон". Я притримав для не╖ дверi, коли вона йшла.


"Здрастуйте", - сказав Холмс. "Я Шерлок Холмс, а це мiй колега, доктор Джон Ватсон".


Я вклонився.


"Мiстер Холмс," вирвалося у Денби. " Ви повиннi менi допомогти!


Холмс жестом вказав йому на стiлець. " Я зроблю все, що в мо╖х силах. Чим я можу вам допомогти?


Вiн звалився на стiлець, як людина, вибився з сил. Ми з Холмсом повернулися на сво╖ мiсця. Денби на мить закрив обличчя руками, потiм пiдняв голову i голосно зiтхнув.


" Менi дуже важко говорити про це, джентльмени. Це пов'язано з мо"ю матiр'ю, вдовуюча герцогинею Пенфiлд.


"Зрозумiло". Кинувши погляд на мене, Холмс схрестив ноги i вiдкинувся на спинку стiльця. "Прошу вас, продовжуйте".


" Коротше кажучи, мiй брат, нинiшнiй герцог, перебува" зi сво╖м полком в Iндi╖. Пiд час його вiдсутностi вся вiдповiдальнiсть за сiм'ю лягла на мо╖ нещаснi плечi. Ось вже рiк, як мiй племiнник Хiларi, вiконт Шеппингтон, майже зводить мене з розуму. Хлопчиковi вiсiмнадцять, i його витiвки стали причиною багатьох безсонних ночей. Але тепер приходить вирiшальний удар: моя мати, моя власна мати, стала злодiйкою ".


"╥╖ свiтлiсть злодiйка?" Я не мiг приховати свого обурення. "О, годi, сер, ви, мабуть, помиля"тесь!"


Вiн напружився. " Став би я робити таку шокуючу заяву, доктор, якби не був впевнений? Повторюю, вона злодiйка i ганьбить нашу сiм'ю.


Холмс пiдняв брову. " Я так розумiю, що грошовi мiркування тут нi при чому?


З глухим смiхом Денби пiдхопився зi стiльця i почав ходити по кiмнатi.


" У мо"╖ матерi нема" нiяких турбот у цiй областi, джентльмени. Вiн зупинився перед камiном, схиливши голову. "На вiдмiну вiд iнших з нас," пробурмотiв вiн.


" Тодi я можу тiльки припустити, що ╖╖ свiтлiсть " жертвою цього сумного недуги, вiдомого як клептоманiя.


" Клептоманiя? Я кинув погляд на Холмса. " Але опис цi"╖ хвороби було опублiковано зовсiм недавно. Я так розумiю, ви читали мо╖ французькi медичнi журнали.


Холмс коротко кивнув, як i ранiше, не зводячи очей з Денби.


- Вона клептоманка, мiстере Холмс. Вiн зiтхнув, i, незважаючи на чудовий крiй пальто, його плечi опустилися. "Я поговорив з декiлькома видатними фахiвцями з нервовим захворюванням, i вони пiдтвердили шокуючий дiагноз. Труднощi виникають не лише з власниками магазинiв; як я можу пояснити друзям сiм'╖, коли мама вирiшу" привласнити який-небудь цiнний сувенiр пiд час вiзитiв?"


"Дiйсно, прикра проблема," вiдповiв Холмс.


" I хоча сьогоднi мова йде про дрiбних крадiжках, як я можу бути впевнений, що вона не скотиться до бiльш серйозних злочинiв? Мiстер Холмс, ви повиннi допомогти менi знайти якийсь вихiд з цi"╖ нестерпно╖ ситуацi╖. Заради блага сiм'╖ я готовий заплатити...


З передньо╖ частини будинку долинула серiя гучних ударiв. Денби нервово здригнувся i озирнувся.


Глибокий, хрипкий жiночий голос перекрив нiжне бурмотiння мiсiс Хадсон.


"Мама!" вигукнув Денби.


Почувши швидко наближаються кроки, ми встали i повернулися обличчям до дверей.


Пiсля "диного стуку дверi вiдчинилися, i на порозi знову з'явилася мiсiс Хадсон. У не╖ було тiльки сказати: "╥╖ свiтлiсть, вдовуюча герцогиня Пенфiлд", - перш нiж ледi пронеслася повз не╖ в нашi поко╖.


В ╖╖ каштанового волосся, вибилися з-пiд елегантною капелюшки з пiр'ям, тепер виднiла сивина, але вона виглядала тi"╖ ж прекрасною жiнкою, якою я ╖╖ пам'ятав. Вона вiдпустила мiсiс Хадсон, потiм перевела погляд з мене на Холмса.


" Хто з вас, джентльмени, мiстер Шерлок Холмс?


Холмс зробив крок вперед. " Так.


Вона простягнула руку, i вiн узяв ╖╖, низько вклонившись.


Випроставшись, Холмс вiдпустив ╖╖ руку. " А це мiй друг i колега, доктор Джон Ватсон. Думаю, ви вже зустрiчалися ранiше.


"Про?" Вона дивилася на мене блискучими темними очима. "Де це було, доктор?"


" Кiлька рокiв тому, у Смайт-Паркинсонов.


"Чарiвнi люди", - сказала вона з легкою посмiшкою i люб'язним кивком. "Вони завжди влаштовують самi веселi вечiрки".


"Так, дiйсно, ваша свiтлiсть". Я був трохи розчарований тим, що вона, здавалося, не пам'ятала мене, але чому герцогиня повинна пам'ятати простого вiйськового лiкаря?


"Морiс", - сказала вона, переводячи погляд на сина. Вiн здригнувся, i вона легенько зiтхнула. "Я думала, що ясно висловила сво╖ бажання".


Його восковi щоки порожевiли, i вiн засовався на мiсцi, немов школяр.


" Так i було, мама. Однак я думав...


"Я впевнена, що так i було". Вона пiдiйшла до дверей i вiдкрила ╖╖. "Ми обговоримо це наодинцi, Морiс. Ти можеш поцiлувати мене перед вiдходом".


Вона нахилила голову, пiдставляючи щоку. Денби глянув на Холмса, який вклонився.


"Ваша свiтлiсть".


" До побачення, мiстере Холмс. Доктор.


Денби пiдiйшов до герцогинi, слухняно поцiлував ╖╖ в щоку i вийшов. Я закрив за ним дверi i обернувся, мою увагу привернула елегантна постать ╖╖ свiтлостi.


" Джентльмени, боюся, мiй син поставив мене у нестерпне становище. Вона пiдiйшла до камiна й оглянула асортимент предметiв, виставлених на камiннiй полицi. Коли ╖╖ погляд упав на набиту тютюном туфельку, вона посмiхнулася.


"Яким чином?" Поцiкавився Холмс, стоячи поруч з диваном.


- Вiн розпускав про мене жахливi чутки. - Вона пройшлася по кiмнатi, оглядаючи холодним поглядом пошарпану меблi. Принаймнi, мiсiс Хадсон вчора прибралась, хоча ╖╖ свiтлiсть, схоже, не була засмучена нашим звичайним безладом. Я був радий, що Холмс останнiм часом не проводив нiяких хiмiчних експериментiв, тому що вони часто наповнювали кiмнату димом i страшенним смородом: абсолютно невiдповiдна атмосфера для прийому вдовуюча герцогинi.


Розумний погляд Холмса стежив за ╖╖ пересуваннями.


"Якого роду чутки?" запитав вiн.


╥╖ свiтлiсть, насупившись, повернулася до Холмса.


" Прошу вас, не грайте з себе скромницу, мiстере Холмс. Морiс вважа", що я страждаю якимось нервовим розладом, i, я впевнений, готу"ться оголосити мене недi"здатним. Вона пiднесла руку в рукавичцi до грудей.


"Боже мiй", - сказав я в жаху. Я поспiшив до не╖. "Який шоку"-"


" Спасибi, доктор, але я не потребую спiвчуття. Вона вздернула пiдборiддя i серйозно подивилася на Холмса.


"Це дiйсно серйознi звинувачення", - сказав Холмс.


" Так i ". Вона на мить завагалася, нерiшучiсть на мить вiдбилася на ╖╖ обличчi. Потiм вона пiдiйшла до мене i поклала руку менi на плече. ╥╖ пальцi тремтiли.


"Як би менi було непри"мно обговорювати мо╖ особистi обставини, це вида"ться необхiдним", - сказала вона низьким голосом. "Джентльмени, я повнiстю контролюю свiй особистий стан. Витрати мого сина набагато перевищили його дохiд, i хоча я оплатив частину його боргiв, вiн продовжу" вимагати ще грошей. Вона перевела погляд з мене на Холмса. "Ви розумi"те, що для нього було вигiдно, щоб мо╖ фiнанси знаходилися пiд його контролем".


Холмс кивнув.


"Так, звичайно", - вiдповiв я i наважився на мить покласти свою руку на ╖╖.


"Спасибi". Вона посмiхнулася i нiжно стиснула мою руку. "Все, що ви можете зробити, щоб розвiяти чутки, було б для мене великою послугою. В iншому випадку, ми бiльше не будемо говорити про це". Вона попрямувала до дверей.


"Я проведу вас, - сказав я, поспiшаючи вiдкрити ╖╖.


Вона зупинилася в передпоко╖, натягуючи рукавички, i на мить пильно подивилася на мене.


" Ви говорите, Смайт-Паркинсоны?


Я розгладив свiй пом'ятий пiджак. " Так, ваша свiтлiсть. На костюмованому балу.


"Ах, це поясню" мiй провал в пам'ятi", - вiдповiла вона, кивнувши. "Зрештою, хiба маскування не " самою головною метою маскарадного костюма?"


"Звичайно". Хоча було ясно, що вона все ще не пам'ята" мене, принаймнi, вона була досить любезна, щоб виправдатися.


Я допомiг ╖й сiсти в карету, потiм повернувся в нашi поко╖.


"Яка чудова жiнка". Я закрив за собою дверi i сiв на сво" мiсце.


Холмс посмiхнувся i пiдiйшов до камiна з трубкою в руцi. " Так, вона дуже примiтна, чи не правда?


"На щастя, нас не ввела в оману iсторiя Денби".


Нахилившись, щоб запалити скручену папiр у камiнi, Холмс випростався, раскурил трубку i почекав, поки вона як слiд затягнеться, перш нiж вiдповiсти.


" Ви пам'ята"те нефритового дракона, якого я отримав з ранковою поштою?


"Так, ти поставив його на камiнну полицю". Я пiдняла очi i ахнула. "Боже Милостивий, воно зникло!"


" Абсолютно вiрно. Голос Холмса був сповнений задоволення. " Або ╖╖ свiтлiсть настiльки видатна клептоманка, що вчинила незамеченную крадiжку на Бейкер-стрiт, 221Б, або ╖╖ син хоче, щоб ми так думали.


"Ну, з усiх цих приголомшливих нервiв!"


" Ватсон, ми зустрiли гiдного супротивника. Холмс раптово витрусив вмiст трубки у вогонь i попрямував до дверей. " Пiдемо, старовина. Одягай капелюх i пальто. Я думаю, ми вiзьмемо на себе смiливiсть надати герцогинi ненав'язливий ескорт.


* * * *


Вуличнi лiхтарi тепло свiтили, коли я, накульгуючи, зайшов слiдом за Холмсом в "Кэррингтонз", срiбну майстерню на Рiджент-стрiт.


"Холмс, це дванадцятий магазин, який ми вiдвiдали," прошепотiв я. " У мене втомилися ноги, вони болять. Ми цiлiсiнький день стежили за герцогинею.


"Менi не терпiлося поспостерiгати за ╥╖ грацi"ю серед спокус". Холмс зупинився бiля вiтрини.


"Спокуса?" Пробурчав я. "Наскiльки я можу бачити, у не╖ не було спокуси зробити що-небудь, крiм придбання рiзноманiтних товарiв в занадто великiй кiлькостi магазинiв".


"Що ж, я повинен визнати, що досi я не спостерiгав жодного поганого поводження", - вiдповiв Холмс.


В iншому кiнцi магазину герцогиня вивчала виставленi на прилавку маленькi срiбнi вироби. Управитель, високий, похмурий шотландець з нещасним прищуром, нависав над нею, як лелека над новонародженим курчам, поки вона розглядала шматочок за шматочком.


Пролунав дверний дзвiнок, i в магазин увiйшов модно одягнений молодий чоловiк з кучерявим каштановим волоссям.


"Привiт, бабуся!" - крикнув вiн, розмахуючи палицею. "Побачив екiпаж зовнi i подумав, що ти, можливо, тут".


╥╖ свiтлiсть повернулася i подивилася на молодого людини з нiжною посмiшкою.


"Ах, Хiларi. Я все думала, коли ви мене знайдете". Повернувшись до нас обличчям, вона продовжила. "Мiстер Холмс, доктор. Перестаньте намагатися розчинитися в лiсi i пiдiйдiть познайомитися з мо╖м онуком".


Ми з Холмсом обмiнялися поглядами. По мо╖х щоках рум'янець розлився, але Холмс, здавалося, повеселiшав.


Вони були швидко представленi один одному. ╥╖ свiтлiсть повернулася до огляду срiбних тримачiв для зубочисток i iнших дрiбних дрiбничок, в той час як вiконт розглядав предмети на прилавку i критикував кожен з них. Потiм вiн ступив до мене i штовхнув лiктем.


" Присматриваешь за бабусею, так? Вiдмiнна iдея. Мiй дядько повiдомив менi, що мав намiр проконсультуватися з тобою щодо ╖╖ стану, " прошепотiв вiн. " Не можна бути надто обережним, коли ╖╖ нема" вдома.


"Прошу вибачення," вiдповiв я, вiдсторонюючись. Яка нахабнiсть!


" Зовсiм нi. Вiн пiдморгнув, повертаючись до ╥╖ Грацi╖, коли вона окликнула його.


Герцогиня завершила покупку. Усмiшка торкнула ╖╖ уста, коли вона повернулася до Холмса.


" Я повертаюся додому, мiстере Холмс. Ви звiльненi вiд виконання обов'язкiв.


Холмс уривчасто засмiявся i вклонився.


" Ваша свiтлiсть дуже добрi.


Потiм вона жестом покликала мене. "Доктор, проводите мене до мого екiпажу, якщо не заперечу"те".


Я був радий надати ╖й цю невелику послугу i подав ╖й руку. За нами прямувала продавщиця зi сво"ю посилкою.


Коли я пiдсаджувала ╖╖ в екiпаж, вiконт вибiг з магазину. " Послухай, бабуся! Я цiлком можу повернутися додому з тобою.


Вiн протиснувся повз мене i забрався в екiпаж.


Я почекав, поки екiпаж прогрохотал по вулицi i завернув за рiг, перш нiж повернутися в магазин. Холмс був занурений у бесiду з управителем.


"А, Ватсон", - сказав вiн, коли я пiдiйшов. "У мiстера Фергюсона " до вас запитання".


Мiстер Фергюсон перехилився через стiйку. "Доктор, ви бачили, як ╖╖ свiтлiсть взяла маленьку емальовану коробочку для вiзиток? Зелену?" Запитав вiн тихим голосом.


Я на мить завагався, перш нiж вiдповiсти тим же м'яким тоном.


" Думаю, ╖╖ свiтлiсть оглянула один, але я впевнений, що вона повернула його на прилавок. Чому?


"Пропав футляр для вiзиток", - незворушно повiдомив Холмс. "Хоча, перш нiж продовжувати пошуки, мiстер Фергюсон, я б попросив Ватсона показати нам вмiст його лiвого зовнiшнього кишенi".


"Вмiст мого..." Я втупився в Холмса, коли сунув руку в кишеню. "Боже правий, там нiчого нема"!"


Я простягнув руку. На мо╖й долонi лежав маленький зелений футляр для вiзиток.


Фергюсон видав здавлений звук i потягнувся до кейсу.


"Але я нiколи не торкався до нього", - вигукнув я, дозволяючи Фергюсону вихопити його. "Як це могло-?"


"Заспокойтесь, мiй любий друг", - сказав Холмс, поплескавши мене по плечу. "Нiхто не вiрить, що ви були вiдповiдальнi за це".


"Я б хотiв сподiватися, що нi!"


" Нi, схоже, вона взяла його з прилавка, а потiм сунула тобi в кишеню.


" Але, Холмс, вiконт мiг би...


Холмс стиснув мо" плече i майже непомiтно похитав головою. Вiн повернувся до Фергюсону. " Думаю, до вас дiйшли чутки про ╖╖ свiтлостi, мiстер Фергюсон.


Я ледве мiг повiрити сво╖м вухам. Холмс був настiльки ж переконливий, як i заява про те, що герцогиня несе вiдповiдальнiсть за крадiжку. Безсумнiвно, у вiконта була така ж можливiсть взяти футляр для вiзиток i сунути менi в кишеню, як i у його бабусi.


"Так, бачив". Фергюсон зiтхнув. "Хоча я думав, що не звертаю на них уваги".


"Це сумний випадок", - м'яко сказав Холмс. "I такий, що, якби вiн був оприлюднений, мiг би накликати позор на сiм'ю".


"Але що менi робити, якщо це трапиться знову, мiстер Холмс?" Насупившись, запитав Фергюсон. "Вона часто допомага" нашому бiзнесу. Я не можу викликати полiцiю, але втрати...


"Вважаю, у мене " рiшення вашо╖ проблеми". Холмс посмiхнувся. "Спостерiгайте за нею, коли б вона не приходила. Все, що не сплачено, повинно бути додано на ╖╖ рахунок. Я вважаю, що це виявиться найбiльш задовiльним для обох сторiн при вирiшеннi будь-яких подiбних iнцидентiв у майбутньому ".


Похмуре вираз обличчя Фергюсона прояснилося. " Це нас цiлком влаштувало б, мiстере Холмс.


"Чудово", - сказав Холмс. "Таким чином, ваш магазин не понесе збиткiв, а сiм'я буде врятована вiд публiчного скандалу. Так, я думаю, це дуже вигiдну угоду". Вiн повернувся до мене. " Ходiмо зi мною, Ватсон.


Я ледве мiг дiждатися, поки ми вийдемо з магазину i пройдемося по тротуару, перш нiж повернутися до Холмса.


" Але, Холмс! Можливо, ╖╖ свiтлiсть невинна; вiконт з таким же успiхом мiг забрати футляр для вiзиток.


"Я знаю це, дорогий друже", - сказав вiн, указуючи цiпком на незайнятий екiпаж. Кучер притримав коня. "Ви помiтили, що вона, здавалося, дуже любила хлопчика?"


" Так, дiйсно. Але це не поясню", чому ви кинули пiдозра виключно на не╖.


Назвавши нашу адресу, ми з Холмсом забралися в таксi.


"Ватсон, я готую пастку". Холмс подав знак тростиною, i водiй рушив з мiсця. "У мене серйознi сумнiви щодо Шеппингтона. Можливо, вiн використову" ставлення до нього сво"╖ бабусi i гра" на ╖╖ почуттях, або поодинцi, або в змовi зi сво╖м дядьком. Якщо Денби i Шеппингтон виннi в змовi з метою заволодiти станом ╖╖ свiтлостi, я виведу ╖х на чисту воду i викрию ╖хнi махiнацi╖.


" Значить, ви вiрите, що вона стала жертвою змови?


" Можливо, Ватсон, можливо. Якщо, з iншого боку, вона дiйсно стражда" клептоманi"ю, ми повиннi подбати про те, щоб у не╖ не було можливостi зганьбити себе i свою сiм'ю публiчним викриттям ".


"Але як нам це зробити?"


"Сьогоднi вдень ми зробили перший крок. Наше наступне завдання - вiдправити повiдомлення i попросити Денби i Шеппингтона зайти до нас завтра".


* * * *


Свiтанок наступного дня видався ясним i прохолодним. Ми з Холмсом занурилися в читання ранкових газет, а мiсiс Хадсон прибирала посуд пiсля снiданку, коли дзвiнок сповiстив про вiдвiдувачiв. Вона вибiгла з пiдносом посуду тiльки для того, щоб через кiлька митт"востей з'явитися знову, важко дихаючи.


"╥╖ свiтлiсть," видихнула вона.


Увiйшла вдовуюча герцогиня в густому вуалi. Швидким рухом ╖╖ свiтлiсть вiдпустила мiсiс Хадсон, потiм пiдняла вуаль, перш нiж повернутися до Холмса.


" Мiстер Холмс, доктор. Приношу сво╖ вибачення за те, що дзвоню без попередження.


Вона здавалася злегка схвильовано╖, але коли я запропонував ╖й сiсти, вона нетерпляче махнула рукою.


" Нема" часу, джентльмени. Я випадково почув, як Морiс говорив про сво"му вiзитi; вiн скоро буде тут.


"Чим ми можемо бути кориснi?" - спитав Холмс.


" Граф фон Кратцов завтра да" бал. В даний час вiн займа" одне з мо╖х ма"ткiв у Мiстi, тому я повинна з'явитися. Вона пройшлася вiд камiна до столу для снiданку i назад. "Вiн буде демонструвати смарагди фон Кратцов, вперше вони були публiчно продемонстровано за межами Польщi. Я пiдозрюю, що Морiс може зробити якусь капость, щоб зганьбити мене i сприяти досягненню сво╖х цiлей.


"Ми повиннi запобiгти це, Холмс!" - Сказав я.


" Звичайно, ми повиннi. Холмс запитально подивився на не╖. " Чи можливо отримати запрошення для нас з добрим доктором?


" Я був би вдячний, якщо б ви i доктор Ватсон склали менi компанiю.


Холмс похитав головою. " Було б краще, якщо б ми не були у вашiй компанi╖.


"Ах. Звичайно". Вона посмiхнулася. "Я натякну подрузi, яка подба" про те, щоб вас обох включили в список гостей". Вона простягнула Холмсу руку, i той коротко схилився над нею.


" Чудово! Холмс глянув на годинник. " А тепер я чекаю вашого сина...


"Так!" Вона опустила вуаль i поспiшила до дверей. "Спасибi, мiстер Холмс, доктор".


Щоб не турбувати мiсiс Хадсон, я проводив ╖╖ свiтлiсть до тротуару i зупинив для не╖ екiпаж. Перед вiд'╖здом вона дуже мило подякувала мене.


Ледве я дiйшла до наших поко╖в, як знову пролунав дзвiнок. Через кiлька хвилин увiйшов Денби в супроводi свого племiнника.


Я вклонився, але залишився на сво"му мiсцi бiля вiкна, звiдки мiг добре бачити обох чоловiкiв. Якщо Денби або Шеппингтон спробують потайки привласнити якусь рiч, щоб зганьбити ╖╖ свiтлiсть, я хотiв бути тим, хто розкри" ╖х вiроломство.


Поки Холмс пояснював переваги укладення угод з усiма магазинами, якi перебувають пiд патронажем ╖╖ свiтлостi, Шеппингтон пройшовся по кiмнатi, перш нiж притулитися до камiна. Вiн дiстав з кишенi срiбний портсигар, дiстав сигарету i закурив.


Денби насупився. "I що перешкодить цим крамарям помилково стягувати з мо"╖ матерi плату за товари, якi вона не брала?"


"Це найбiльш шанованi закладу в Лондонi", - сказав Холмс. "Будь-якi подiбнi звинувачення були б руйнiвними".


" Я згоден з мiстером Холмсом, дядько. Молодик знизав плечима i кидком вiдправив наполовину викурену сигарету в тлiюче вугiлля. "Якщо ми не можемо перешкодити бабусi красти товар, то, принаймнi, це збереже його в та"мницi".


" Хiларi! Денби, здавалося, був шокований. Вiн повернувся до мого друга. "Дуже добре, мiстере Холмс. Хоча у мене " сумнiви, ми спробу"мо вашу пропозицiю".


Холмс тихенько кашлянув. - У "Кэррингтоне" все вже залагоджено. Все, що залишилося зробити, це укласти аналогiчнi угоди з iншими магазинами, якi вiдвiду" ваша мати. Хотiли б ви, щоб я взяв на себе це завдання?"


"У цьому нема" необхiдностi, мiстер Холмс," сухо сказав Денби. " Я беру вiдповiдальнiсть за цю справу на себе.


Опустившись на стiлець, Шеппингтон схрестив ноги в щиколотках i вiдкинувся на спинку. "Я тiльки хотiв би, щоб, оскiльки бабуся так вiльно зверта"ться з чужими речами, вона трохи роздобула для мене грошовi мiшки. Я абсолютно розорений. I, дядько, я знаю, що ти втратив згорток...


" Ми не будемо зараз обговорювати це, Хiларi. Денби глянув на Холмса. " У вас " якi-небудь поради щодо хвороби мо"╖ матерi?


" В даний час нема".


" Тодi ми побажа"мо тобi доброго дня. Пiдемо, Хiларi.


Пiднiмаючись, Шеппингтон важко зiтхнув. " Звичайно. До побачення, мiстере Холмс, доктор Ватсон.


Холмс вiдвернувся до вiкна, а я проводив його свiтлiсть i племiнника до дверей.


"Ви вiрите, що Денби пiде вашiй пропозицi╖ i зв'яжеться з власниками магазинiв?" Я повернувся на свiй стiлець. "Схоже, йому не особливо сподобалася ця iдея".


" Абсолютно вiрно. Ви помiтили, що вiн не згадав нi про кулi, нi про смарагдах?


"З чого б-" я замовк, раптово вражений натяком Холмса. " Ви вважа"те це упущення пiдозрiлим?


" Можливо, й так. "Холмс знизав плечима по-галльськи. " Однак виника" iнша можливiсть. Якщо Денби буде знати, що смарагди добре захищенi i що у його матерi буде мало шансiв вкрасти ╖х, у нього не буде причин для занепоко"ння.


"Отже, ми проведемо завтрашнiй вечiр, спостерiгаючи за ╖╖ свiтлiстю", - сказав я. "Я можу тiльки сподiватися, що це буде не так складно, як вдень тягатися за нею по магазинах".


"Я пiдозрюю, що спостереження за ╖╖ свiтлiстю буде найменш цiкавою частиною нашого вечора", - сказав Холмс зi смiхом.


"Що ти ма"ш на увазi?"


" Ви чули ╖╖ Мова, Ватсон. Це буде перший випадок, коли смарагди фон Кратцов будуть виставленi за межами Польщi, i вони не тiльки викличуть iнтерес у членiв суспiльства, але i привернуть увагу кожного викрадача коштовностей в ╢вропi ".


" Боже Милостивий, ти дiйсно так дума"ш?


"Справдi". Очi Холмса заблищали. "Насправдi, я буду дуже здивований, якщо протягом вечора ми не зiткнемося з кiлькома запеклими злодiями".


" Але, Холмс! Хiба ми не повиннi повiдомити в Скотленд-Ярд про вашi пiдозри?


"Я впевнений, що граф прийняв всi мiри обережностi", - вiдповiв вiн. "Але день ясний, хоча i трохи прохолодний. Я пропоную вийти на повiтря прямо зараз, тому що пiзнiше, в другiй половинi дня я буду зайнятий.


Я встав i пiшов за ним. Ми одягли пальто i рукавички, i коли ступили на тротуар, Холмс засунув руку в кишеню i завмер.


" Холмс! - Вигукнув я, з тривогою вдивляючись в його обличчя. " Що сталося? Ви хворi?


Вiн зробив глибокий, переривчастий подих, закинув голову i вибухнув гавкаючим смiхом, який налякав мене, якщо б вiн негайно не заспоко╖вся.


" Я в порядку, Ватсон. Його темнi очi спалахнули, коли вiн витягнув руку з кишенi. Вiн розтиснув пальцi, i на лайково╖ шкурi лежав нефритовий дракон.


"Боже мiй!" Я втупився на дрiбничку.


"Насправдi". Холмс посмiхнувся i повернув дракона в кишеню. "Це ста" досить при"мною головоломкою, мiй дорогий друже. Хто поверта" вкраденi предмети? Злодiй з яко╖сь невiдомо╖ причини? Або iнша сторона" хоче запобiгти скандал? Вiн накинув капелюх. " Ходiмо, Ватсон.


Я пiшов за ним, усе ще не вiдiйшовши вiд подиву. Якщо Холмс був правий щодо iнтересу, викликаного коштовностями, а вiн майже завжди цiкавився подiбними речами, завтрашнiй вечiр перевiрить нашi здiбностi. По"днання кращих смарагдiв ╢вропи та ╥╖ Грацi╖ могло означати тiльки непри"мностi.


* * * *


Пiсля ленчу Холмс зауважив, що деякий час його не буде в наших покоях, оскiльки вiн буде зайнятий деякими розслiдуваннями.


Я провiв тихий день i вечiр на самотi, переглядаючи газети та iншi публiкацi╖ в пошуках будь-якого натяку на плiтки або натяки, що стосуються ╖╖ свiтлостi i ╖╖ сiм'╖. Однак, якщо не вважати того, що його свiтлiсть часто вiдвiдував стрибки, вони не отримали жодно╖ згадки в пресi.


Вiдсутнiсть Холмса мене не дуже турбувало; iнодi вiн зникав на кiлька годин або днiв, занурений в розслiдування. У ту нiч вiн не повернувся в нашi поко╖, а коли повернувся, то прийшов пiзно i пiшов до того, як я прокинулася. Нашi запрошення на бал графа фон Кратцова в той вечiр надiйшли ще до ленчу; однак протягом усього дня я нiчого не бачив про Холмса i не отримував звiсток про його мiсцезнаходження.


Небо темнiло, переходячи в сутiнки, коли я встав, щоб одягнутися. Я глянув на годинник: Холмс бiса запiзнювався. Невже вiн забув про нашу обiцянку ╖╖ свiтлостi i лорду Морiсу бути присутнiм на балу?


У цей момент з боку вхiдних дверей пролунав шквал стукотiв, за якими пiшли гучнi голоси. Дверi мо"╖ кiмнати розчинилися, i в кiмнату поспiшив чоловiк, одягнений в брудну робочий одяг i стиска" в руках плоску кепку, за ним слiдувала мiсiс Хадсон.


"О, доктор!" вигукнула вона. " Вiн не захотiв чекати...


"Сподiваюся, що нi". Чоловiк заговорив знайомим голосом. "Спасибi, мiсiс Хадсон".


Я здригнувся. " Холмс?


Мiсiс Хадсон зiтхнувши, пiшла. Холмс зняв замазку, змiнила контури його носа, i посмiхнувся.


" Добрий день, Ватсон. Сподiваюся, ви готу"теся одягнутися для...


" Насправдi, Холмс. Я подивився на його брудний одяг i похитав головою. " Ви абсолютно огиднi.


"Мiй дорогий друже, маскування була необхiдна", - сказав вiн, поблискуючи очима. "Це дозволило менi отримати iнформацiю про ╖╖ свiтлостi. Давайте перевдягнемося, i я розповiм вам усе в кебi по дорозi до графа фон Кратцову.


* * * *


Вечiрнiй сутiнок згустився до того часу, коли ми закiнчили одягатися i спустилися по сходах. Мiсiс Хадсон стояла бiля дверей, тримаючи капелюха Холмса.


"Я почистила ╖х, як могла, мiстер Холмс", - сказала вона, поки вiн одягав пальто i шарф i натягував рукавички. "Я дiйсно не розумiю, як ви умудря"теся так забруднитися".


"Як я вже сказав у той час, це була не моя вина, мiсiс Хадсон. Звинувачуйте Реда о'тула, бiйця на кулаках, i його схильнiсть ображатися на джентльменiв у вечiрнiх костюмах ". Вона похитала головою, коли Холмс узяв капелюх. Нахлобучив ╖╖, вiн посмiхнувся i вибрав тростина. "Чудово!"


Я вiдвернулася i придушила посмiшку.


"Спасибi, мiсiс Хадсон", - сказав я, застiбаючи пальто i натягуючи рукавички, перш нiж узяти в свiй капелюх i тростина.


Я пiшов за Холмсом в галасливу юрбу, тому що, незважаючи на холод, на вулицях вирувало життя. Холмс зупинив екiпаж i, назвавши кучеру адреса графсько╖ садиби на Гросвенор-Плейс, з легким зiтханням вiдкинувся на шкiряне сидiння.


"Ви запитували про мо"╖ сьогоднiшньо╖ дiяльностi," почав Холмс. " Вам буде при"мно дiзнатися, що я чесно працював i провiв невелику розвiдку. З допомогою Мерi, наймолодшо╖ i винахiдливою з поко╖вок ╥╖ свiтлостi, я полагодила кiлька розбитих стекол у вбиральнi ╥╖ свiтлостi.


Я глянув на Холмса. " Як зручно, що там були розбитi стекла, якi вимагали ремонту.


Вiн не вiдповiв, а просто злегка посмiхнувся i склав руки на колiнах.


"I як були розбитi цi скла?" Я продовжив. "Можливо, вашi молодi колеги кидалися камiнням?"


"Це просто ганьба, що цi хулiгани розгулюють нестримно".


Я анiтрохи не здивувався, що Холмс органiзував такий захiд. В iнтересах правосуддя вiн стверджував, що для доказу бiльшого злочину можна пробачити менше. В цiлому я погодився.


"А що щодо юно╖ Мерi?" Я окинув його критичним поглядом. "Сподiваюся, ти не виправдав ╖╖ сподiвань".


" Не бiйся, мiй дорогий друже. Запевняю тебе, що нашi вiдносини були абсолютно нормальними. ╥╖ старший брат працю" склярем в Плiмутi, i ми говорили про вимоги його професi╖ пiсля того, як флот повернеться в порт. Вiн пiдняв брову. "Ви були б здивованi кiлькiстю руйнувань, учинених вiйськами ╥╖ Величностi, перебуваючи в сво╖х кубках".


"Запевняю вас, я б не став". Я придушив яскравi спогади про дi╖ мо╖х побратимiв-вiйськових пiд час вiдпустки. "I якi новини передала Мерi?"


"Висловлюю глибоке спiвчуття ╥╖ свiтлостi i лорду Морiсу у зв'язку з дiяльнiстю вiконта Шеппингтона, деякi з яких передавалися пошепки, з натяками на iншi, якi були набагато гiрше i про яких не можна було говорити".


Я похитав головою. " Невже молодий чоловiк дiйсно так глибоко загруз у грiхах i розпустi?


"Мабуть, що так, хоча, коли я запитав, чи була вона свiдком чого-небудь з його жахливо╖ поведiнки, вона заперечувала це".


"Тодi як вона дiзналася про це?"


"Ах, ось в чому питання, Ватсон. Чутки серед iнших слуг - найбiльш ймовiрна причина; однак я виявив кiлька iнших можливостей".


Перш нiж я встиг попросити його пояснити, наше таксi зупинилося.


"Номер шiстнадцять, сер," сказав водiй.


Поки Холмс розплачувався, я щiльнiше загорнув шарф навколо ши╖ i ступив на тротуар серед метушнi, викликано╖ дюжиною кебiв i екiпажiв, висаджують сво╖х пасажирiв.


Будинок графа перебував у кiнцi ряду, яскраво освiтленi вiкна виходили як на Гросвенор-плейс, так i на бiчну вулицю. Фасад був зроблений з прекрасного портлендського каменю з майстерно вирiзаними перемичками. Важка гранiтна стiна окаймляла тротуар, залишаючи вузький колодязь мiж стiною i будинком зануреним в чорну калюжу. Вдень тi пiдземнi примiщення, вiкна яких виходили на стiну, отримували убоге висвiтлення; вночi темрява була просто пекельною.


Джентльмени i ледi поспiшили повз i швидко пiднялися по сходинках. Вiдкрита вхiднi дверi вiтала гостей, коли музика зсередини донеслася до вулицi.


"Це повинен бути цiкавий вечiр, Ватсон". Холмс при"днався до мене на тротуарi. "Я вже помiтив у натовпi одного викрадача коштовностей, i цiлком можливо, що ╖х буде бiльше".


Я обернулася, щоб подивитися на перехожих. " Значить, вашi пiдозри були вiрнi! Якi жахливi новини!


" Заспокойся, мiй дорогий друже. Пiдемо, при"дна"мося до iнших i самi побачимо легендарнi смарагди.


Нас провели всередину i незабаром пiсля цього представили графу фон Кратцову, дородному маленькому чоловiковi з очима чорними i круглими, як гудзики для черевикiв.


" Ласкаво просимо, мiстер Холмс, доктор Ватсон. Вiн говорив на бездоганнiй англiйськiй, незважаючи на сильний акцент. " Ваша репутацiя випереджа" вас, мiстере Холмс. Чи я повинен турбуватися про збереження мо╖х коштовностей?


Холмс вклонився. " Це залежить вiд надiйностi ваших домовленостей.


" Ах, звичайно. Судiть самi. Вiн подивився на худорлявого чоловiка з рiзкими рисами обличчя i горблячись плечима вченого, який стояв осторонь, i звернувся до нього, як я припустив, по-польськи. "Мiй особистий секретар буде супроводжувати нас".


Вибачившись перед iншими гостями, граф повiв нас по коридору в задню частину будинку, в приймальню, де бiля дверей стояв огрядний лакей. Граф дiстав ключ, що висiв на брелоку вiд його годин, вiдiмкнув дверi i провiв нас у маленьку вiтальню. На полiрованому столi червоного дерева стояв скляний футляр. На iншiй сторонi кiмнати розташовувався широкий камiн. У вогнищi було холодно, i "диним джерелом освiтлення кiмнати був газовий свiтильник, розташований так, щоб проливати свiтло на стiл, залишаючи iншу частину кiмнати в тiнi. Опинившись всерединi, граф закрив i знову замкнув дверi, а потiм вказав на закритi вiкна, що виходять на Чапел стрiт. Крiзь скло я мiг бачити близько розташованi залiзнi решiтки.


" Ця дверi - "диний засiб увiйти в цю кiмнату або вийти з не╖, джентльмени, i "диний ключ знаходиться у мене самого. Оглянути каменi будуть запрошенi лише кiлька обраних гостей, але на випадок, якщо хтось спробу" прослизнути непомiченим, Станiслав буде чергувати зовнi. Вiн багато рокiв служив мо╖й родинi i повнiстю заслугову" довiри. Граф пiдняв брови й подивився на Холмса. "Як ви можете бачити, я прийняв всi мiри обережностi".


Холмс з хвилину вивчав кiмнату. " У вашо╖ секретарки нема" дублiката ключа? вiн запитав.


Граф посмiхнувся i повернувся до чоловiка, який стояв нерухомо, як статуя, вiдразу за дверима. " Каролус, поясни, будь ласка.


Каролус обережно вiдкашлявся. "Цим ранком, перш нiж ми забрали коштовностi з банку, де вони були помiщенi на вiдповiдальне зберiгання, я простежив за встановленням нового замка на дверi. Слюсар сам передав "диний ключ мо"му господарю.


"Зрозумiло". Холмс повернувся до виблискуючих коштовних каменiв, розташованих на чорному оксамитi всерединi футляра.


Я нахилився вперед. Смарагди були прекраснi, з яскравим кольором i неперевершеною чистотою. Всього було вiсiм каменiв, кожен огранований у сво"му стилi i виставлений в елегантнiй оправi, за винятком самого великого i ефектного каменю. Вiн лежав у центрi вiтрини, вiльний i без прикрас; йому не потрiбно нiяких iнших пристосувань, щоб пiдкреслити свою красу.


Холмс коротко кивнув, i ми пiшли за графом в коридор.


"Дякую вам за вашi приготування," сказав Холмс, коли граф зачинив i замкнув дверi вiтальнi. Каролус вклонився i вислизнув з кiмнати.


Граф посмiхнувся i потер руки. " Вашi слова втiшають мене, мiстере Холмс. А тепер, не при"днатися нам до iншим мо╖м гостям?


Коли ми увiйшли в бальний зал, до нас пiдiйшла лiтня матрона i грайливо поплескала графа по руцi сво╖м вiялом.


" Граф! Ви уникали мене! - сказала вона, обережно вiдокремлюючи фон Кратцова вiд Холмса, як собака вiдокремлю" ягняти вiд стада. Вони зникли в натовпi, i я повернувся до Холмса.


"Що ж, Холмс, граф виразно встановив безпечне мiсце для каменiв. Я не розумiю, як хтось мiг ╖х вкрасти".


"Хотiв би я, щоб це було так". Вiн глянув на мене, потiм зчепивши руки за спиною i повернувся, щоб помилуватися танцюючими парами, що рухаються по танцполу. "Я визначив п'ять можливих способiв та"много вилучення одного або декiлькох смарагдiв з футляра, а потiм з кiмнати. Я впевнений, що, якщо б я напружився, я мiг би додати ще з пiвдюжини.


"Ви, звичайно, жарту"те!" Я здивовано втупився в Холмса. "Дверi замкненi, вiкна закритi i за╜ратованi, зовнi виставлена охорона. Що ще можна було зробити?"


"Справдi, що ще". Посмiшка торкнула куточки його рота. " Якщо б усi мо╖ противники були такими ж прямолiнiйними, як ви, я б взагалi не побоювався за долю смарагдiв фон Кратцов.


Його слова зачепили. "Якщо мiй внесок настiльки потрiбен, я дивуюся, що ви взагалi включа"те мене в сво╖ розслiдування". Я взяла келих шампанського вiд проходив повз лакея i випила бiльше звичайного.


"Ватсон!" Холмс повернувся до мене, зсунувши брови, але не насупившись. "Перепрошую, мiй дорогий друже. Я невдало пiдiбрав слова. Однак не просiть мене вибачатися за цi сентименти. Ваш розум дi" як пробний камiнь для всього чистого i доброго; хоча вiн i рухливий, йому не вистача" брудних глибин i обхiдних шляхiв психiчних процесiв злочинця ".


Трохи заспоко╖вшись, я зробила ще ковток чудового шампанського графа.


"Що б ти хотiв, щоб я зробив цим ввечерi?" - Запитав я.


" Ви вiзьмете на себе вiдповiдальнiсть за стеження за ╖╖ свiтлiстю? Я займуся спостереженням за Денби i Шеппингтоном.


" Iз задоволенням. Але як ви дума"те, чи можливо, що вона могла вкрасти один або кiлька смарагдiв i вислизнути вiд викриття?


"У цьому, звичайно, суть справи, чи не так?" З загадковою посмiшкою Холмс зник у натовпi.


Кiлька митей опiсля доповiли про прихiд ╖╖ свiтлостi разом з ╖╖ сином i онуком. Я не бачив нiяких ознак присутностi Холмса, але не сумнiвався, що вiн знав мiсцезнаходження кожно╖ людини в кiмнатi.


Пам'ятаючи про свою пiдопiчну, я подивилася на вдову герцогиню i ╖╖ компанiю поверх келиха з шампанським. ╥╖ свiтлiсть, що виблиску" дiамантами i сапфiрами, демонструвала подкупающую жвавiсть. Вона посмiхнулася у вiдповiдь на знаки уваги графа, якi були настiльки помiтнi, що здавалися образливо континентальними; бiльш того, вiн стояв так близько, що фактично наступав ╖й на спiдницi.


З грiзним виразом обличчя Шеппингтон стиснув руки в кулаки, але слово Денби змусив його замовкнути. Вiдсторонивши юнака твердою рукою вiд плеча, Денби повiв його до ╖дальнi.


╥╖ свiтлiсть продовжувала посмiхатися, поки граф жестикулював i говорив, але ╖╖ погляд, здавалося, стежив за ╖х вiддаляються фiгурами. Лише пiсля оголошення про прибуття ще одного гостя граф вклонився i вiдвернувся, залишивши герцогиню одну.


Я ступив уперед i, пiймавши ╖╖ погляд, вклонився.


Вона пiдiйшла i простягла руку. " Отже, ось ви де, доктор.


Я пiднiс ╖╖ руку до сво╖х губ, а потiм, зiзнаюся, дещо неохоче вiдпустив ╖╖.


Нахилившись ближче, вона понизила голос. " Думаю, мiстер Холмс теж тут?


" Так i ", ваша свiтлiсть.


Вона неуважно кивнула. Молодий гвардi"ць ненавмисно штовхнув ╖╖, i, чемно вислухавши його нескладнi вибачення, вона глибоко зiтхнула i мiцно стиснула мою руку.


"Давайте вiдiйдемо вiд натовпу", - сказала вона. Я вiдвiв ╖╖ в тихий куточок бiля вiкна важкими шторами, i вона продовжила: "Ви згадали, що ми зустрiчалися ранiше у Смайт-Паркинсонов".


"Так, кiлька рокiв тому. На костюмованому балу". Я посмiхнулася при спогадi про тих безтурботних замiських вихiдних.


"У що ти одягнена?"


"Я пiшов в ролi П'"ро. Боюся, не дуже оригiнально", - сказав я, i мо" обличчя спалахнуло. Бiльш складний костюм був менi не по кишенi.


"Я впевнена, що ви виглядали дуже привабливо". Герцогиня запитливо нахилила голову. "А ви пам'ята"те, що на менi було надiто?"


"Звичайно. Блакитне плаття в елизаветинском стилi", - швидко вiдповiла я. "Я думаю, що воно було оксамитовим. Ти була чарiвна".


Дiйсно, вона затьмарювала жiнок вдвiчi молодше себе. Нiхто з присутнiх на балу в той вечiр не мiг не захопитися ╖╖ жвавiстю i красою. Навiть зараз, стiльки рокiв потому, я чiтко уявляю ╖╖.


"Ах, так. Цей костюм менi дуже йшов, чи не так?" Вона посмiхнулася i потиснула менi руку. "Я задоволений, що ви мене згадали.


" Тебе було неможливо забути.


"Доктор, ви втратили сво" справжн" покликання", - сказала вона зi смiхом. "Ви справжнiй дипломат".


У цей момент перед нами з'явився граф у супроводi сина i онука вдовуюча герцогинi. Я не мiг не розглядати цю трiйцю як приклади найгiрших рис сучасно╖ людини: граф фон Кратцов, грубий пiд маскою ввiчливостi; лорд Морiс, безбарвний i заляканий, що прожива" сво" життя в постiйному станi нервового виснаження; i вiконт Шеппингтон, чия юнацька привабливiсть приховувала, за багатьма свiдченнями, розпусний характер.


" Доктор Ватсон! Денби, здавалося, був вражений. " Я не очiкував побачити вас тут. Мiстер Холмс теж присутнiй?


"Так, вiн ось-ось з'явиться", - сказав я. "Ми були радi прийняти запрошення графа фон Кратцова".


"Для мене це велике задоволення", - сказав граф, перш нiж повернутися до вдовуюча герцогинi. "Ваша свiтлiсть, я вважатиму за честь, якщо ви подару"те менi наступний танець".


Вона зiтхнула, видих був таким тихим, що я впевнена, я одна його почула. Востанн" стиснувши мою руку, вона вiдпустила ╖╖ i повернулася до чоловiкiв.


" Дякую вам, граф фон Кратцов. Однак я трохи втомився. Можу я попросити вас замiсть цього показати менi цi чудовi смарагди?


На мить застигла картина, як нiби кожен гравець застиг у часi. Навiть музика замовкла, i пiд час цi"╖ недовго╖ тишi я почув тихий, рiзкий вдих, хоча i не мiг сказати, вiд кого вiн виходив. Потiм по кiмнатi пролунав пронизливий жiночий смiх, i тиша обiрвалося так само раптово, як i почалася, поновилися рух i звуки.


Вираз обличчя графа на мить запаморочилось, потiм його похмурий вираз зникло так само швидко, як i з'явилося.


"Ну звiсно, люба ледi," сказав вiн, вклоняючись i пропонуючи руку.


Вдовуюча герцогиня коливалася лише мить, перш нiж покласти свою руку в рукавичцi на його руку. Вона подивилася на мене через плече, i я не думаю, що неправильно витлумачив благання в ╖╖ поглядi.


" Доктор, ви при"дна"теся до нас, чи не так?


" Для мене це було б величезним задоволенням, ваша свiтлiсть.


Фон Кратцов проводив ╖╖ через кiмнату. Денби i я пiшли за ними, як лебедi пливуть за лебедем. Ми вчотирьох дiсталися до адмiнiстратора, i я побачив, що Станiслав все ще сто╖ть на вартi бiля дверей. Денби смикнув мене за рукав.


" Доктор, на кiлька слiв, якщо ви не заперечу"те.


Граф проводив вдову герцогиню в маленьку кiмнату, де зберiгалися смарагди, а я повернулася до Денби.


"╥╖ свiтлiсть попросила мене..." Почала я. Станiслав зачинив дверi й повернувся до нас обличчям, його широкi слов'янськi риси були безпристраснi.


Хватка Денби посилилася, i вiн вiдтягнув мене в дальнiй кiнець кiмнати. " Я лише на хвилинку.


" Тодi хвилинку. Я глянула на зачиненi дверi вiтальнi.


Нахилившись ближче, Денби тихо запитав: " Де мiстер Холмс? - запитав я.


"Як я вже казав, вiн десь поблизу".


"Але чому вiн не тут, не спостерiга" за мо"ю матiр'ю?" Його пальцi вп'ялися в мою руку.


"Ви повиннi запитати Холмса самi. Я не можу вiдповiдати за його дi╖". Я вирвався з його хватки i вiдступив.


"Звичайно, нема"", - сказав вiн, i фарба залила його щоки. "Прости мене, я просто турбуюся про свою матiр".


"Я розумiю", - вiдповiв я, мо" роздратування зникло. " Ми з Холмсом обидва подiля"мо ваше занепоко"ння, i я впевнений, що, що б вiн не робив, вiн прагне запобiгти будь-якi iнциденти, якi можуть бути пов'язанi з ╖╖ свiтлiстю. Тепер, якщо ви пробачте ...


" Ще одне питання, будь ласка, доктор. Вiн почекав, поки я кивну, перш нiж продовжити. " Ви вважа"те важливим, що вона попросила показати смарагди?


" Зовсiм нi. ╥м нема" рiвних в ╢вропi, i вони по праву вiдомi. Я б вважав би дивним, якби вона цього не зробила.


Перш нiж вiн встиг вiдповiсти, повiтря пронизав пронизливий крик, за яким пiшли важкi удари i рiзкий трiск, а потiм звук розбитого скла.


Я рiзко повернулася до зачинених дверей. "Боже милостивий, що це?"


Мо" вигук перекрило крик Денби "Мама!" Ми кинулися туди, де Станiслав, вражений сво"ю незворушнiстю, безуспiшно смикав за ручку дверей.


"Зачинено!" пробурчав вiн.


Я жестом вiдiслав його геть.


"Ваша свiтлiсть! Ваша свiтлiсть, ви мене чу"те?" Я постукав кулаком по важкому дубу, потiм притулився вухом до панелей. Мо" серце впало вiд тишi всерединi. Що могло з нею статися?


Переповнена гнiвом на саму себе, я проковтнула прокляття. Я не виконала свiй обов'язок; я повинна була проiгнорувати прохання Денби i бути присутнiм при нiй! Я пiдняла кулак, обрушивши град ударiв на панелi.


"Ватсон!" Поруч зi мною, наче з нiзвiдки, виник Холмс.


" ╥╖ свiтлiсть може бути в небезпецi! - Закричав я, продовжуючи бити у дверi.


" Вона i граф всерединi? Його ртутний iнтелект митт"во оцiнив ситуацiю. "Не звинувачуйте себе, Ватсон", - сказав вiн, тягнучи мене геть.


Кинувши погляд i кивнувши Станiславу, Холмс зняв пальто i простягнув його менi.


Денби благально звiв руки. " Зробiть що-небудь, мiстере Холмсе!


Вираз обличчя Холмса посуворiшало. "Вiдiйдiть," наказав вiн.


По командi Холмса вони зi Станiславом притулилися плечима до дуба. Дерево заскрипiло, але не пiддалося. Вони спробували ще раз з тим же результатом.


Зал наповнився стурбованими i зацiкавленими, i я дав вказiвку кiльком лакеям умовити глядачiв повернутися в бальний зал або, принаймнi, звiльнити мiсце для Холмса i Станiслава.


Вони знову навалилися на дверi. З гучним трiском засувка нарештi пiддалася. Вiдштовхнувши Станiслава в бiк, Холмс кинувся в темну кiмнату. Я пiшла за ним, не звертаючи уваги на смерть крики Денби i стискаючi ╖хнi пальцi.


На мить через порiг пролилося достатньо свiтла, щоб побачити перевернутий стiл. Перш нiж я змогла розгледiти подальшi деталi, Денби i Станiслав стовпилися в дверному отворi, загороджуючи яскраве свiтло.


"Бiльше нiкого не впускайте!" наказав Холмс.


Станiслав повернувся обличчям до зовнiшньо╖ кiмнатi - бiльш ефективно╖ барикадi, нiж зламати дверi.


"Будьте обережнi, Ватсон!" Голос Холмса долинув з другого кiнця кiмнати. "Дозвольте менi запалити лампу, перш нiж ви ризикнете продовжити".


Хоча я був поза себе вiд занепоко"ння за безпеку ╖╖ свiтлостi, я зрозумiв змiст його прохання i пiшов його вказiвкою. Вiн вдарив по люциферу, i маленьке полум'я спалахнуло в темрявi, вiдкидаючи жахливi тiнi, танцюючi по стiнах i освiтлюючи похмурий вираз обличчя Холмса. Вiн ступив до свiтильника, i в тихiй кiмнатi я на мить почула шипiння газу, перш нiж раптовий спалах свiтла змусила мене прикрити очi.


Клiпаючи очима, поки я звикала до свiтла, менi вистачило одного погляду, щоб оцiнити повний безлад у кiмнатi. Як я помiтила ранiше, стiл був перевернутий набiк, нiжки зверненi до вiдчинених дверей. Скляна скринька з смарагдами лежала перекинуто╖ на пiдлозi бiля камiна. Штори, тепер порванi, обвисли, i свiтло вiдбивалося вiд осколкiв кiлькох розбитих шибок.


Тихий стогiн змусив мене здригнутися. Я повернулася до вiкна, у мене перехопило подих: там, полускритие смугою дамаста, зiрвану з вiшалки, лежала вдовуюча герцогиня.


"Боже милостивий!"


В одну мить я опустився на колiна поруч з нею, обережно пiднявши ╖╖ безвольну руку без рукавички. ╥╖ пульс, слабкий i ниткоподiбний, почастiшав, коли вона поворухнулася. Найдрiбнiшi осколки скла блищали в ╖╖ волоссi i на лiфi сукнi.


"Не намагайся рухатися", - сказав я, обережно торкаючись ╖╖ скронi, потiм пiднiмаючи руку до свiтла. Кров, темна i в'язка, забруднила кiнчики мо╖х пальцiв.


Вона застогнала, потiм, здавалося, знову впала в безпам'ятство.


" Холмс, вона потребу" негайно╖ допомоги.


Холмс схилився над дальнiм кiнцем столу, який майже торкався протилежно╖ стiни. Вiн ухопився за кут i вiдiрвав його вiд стiни.


"Боюся, вона не "дина", - сказав вiн серйозним голосом. "Граф? Count von Kratzov? Ти мене чу"ш?"


Я неохоче вiдпустив ╖╖ руку i встав. Мiй медичний обiтницю вимагав, щоб я впевнився в станi графа, хоча я все ще турбувався про вдовуюча герцогинi. Я пiдiйшов до Холмсу i ахнув. Граф лежав, розтягнувшись у кутку-його обличчя i манишка були забризканi кров'ю. Я схилився над ним i поклав пальцi на пульс.


Раптовий шум у дверi привернув мою увагу.


"Бабуся! Бабуся!" Закричав Шеппингтон. "Пропусти мене, негiдник!"


У дверi зав'язалася бiйка, що закiнчилася тiльки тодi, коли молодий чоловiк ухилився вiд простягнуто╖ руки Станiслава i увiрвався в кiмнату. Його дикий погляд ковзнув по Холмсу i менi, зупинившись на фiгурi вдовуюча герцогинi.


Впавши на колiна перед бабусею, вiн зловив ╖╖ руку в свою.


"Я запiзнився! Граф убив ╖╖!" Вiн придушив ридання.


"Вiзьмiть себе в руки," сказав Холмс. Зiгнувшись у поясi, вiн уважно розглядав розбиту скриньку з коштовностями, валявшуюся на пiдлозi бiля камiна. Нерiвний коло з осколкiв i шматочкiв скла, розтертих в порошок, блищав на килимi i дошках. "Вона далеко не при смертi".


"Поки не рухайте ╖╖," сказав я, повертаючись до пацi"нта. " Холмс, менi потрiбно бiльше свiтла.


"Maryja, matka Boga!"


Я пiдняла очi. В кiмнату увiйшов Каролус, несучи масляну лампу.


"Принесiть сюди лампу," наказав я, послаблюючи краватка графа.


Вiн поставив лампу на пiдлогу поруч зi мною, потiм зчепивши руки за спиною.


"Що сталося? Хто зробив це з мо╖м господарем?" - запитав вiн.


"Саме це ми i намага"мося з'ясувати", - вiдповiв Холмс. Вiн пiдняв розбиту скриньку для коштовностей i пiднiс ╖╖ до свiтла.


Каролус ахнув. " Смарагди!


Я закiнчив огляд графа, потiм важко пiднявся i взяв лампу.


"Граф був сильно побитий i, мабуть, впав i вдарився головою, в результатi чого в даний час знаходиться без свiдомостi. Однак я не думаю, що у нього " якi-небудь переломи кiсток або якi-небудь внутрiшнi ушкодження ". Я повернувся до Каролусу. " Накажiть двом або трьом вашим самим сильним лакеям вiднести його в лiжко. У нього " особистий лiкар?


" Так. Вiн консульту"ться з сером Теобальдом Вестерном з Харлi-стрiт. Сер Теобальд буде присутнiй сьогоднi ввечерi.


" Чудово. Надiшлiть лакея знайти його i вiдвести до графа.


Вдовуюча герцогиня поворухнулася, тихо застонав.


" До бiса графа i його смарагди! Що з бабусею? " вигукнув Шеппингтон. " У не╖ йде кров!


"Менi також потрiбно лiжко або шезлонг у тихiй кiмнатi для ╖╖ свiтлостi", - продовжила я, iгноруючи спалах гнiву Шеппингтона.


Каролус поспiшив з кiмнати. Я чув, як вiн вигукував iнструкцi╖ на iншiй мовi. Станiслав i ще один лакей увiйшли в кiмнату, пiдхопили графа i забрали огрядну постать так само легко, як молода ледi трима" свiй вiяло.


"Заспокойтеся, ваша свiтлiсть", - сказав я, ставлячи лампу поруч з вдовуюча герцогинею i нахиляючись, щоб оглянути рану на головi. "Ваша свiтлiсть, будь ласка, дайте менi мiсце для роботи".


Через мить вiн вiдкинувся на спинку стiльця.


Я взяв ╖╖ за руку, хоча i знав, що побачу. Порожнi пальцi ╖╖ рукавички звисали з зап'ястя i тремтiли, коли я пiднiс ╖╖ руку до свiтла; за якусь мить до того, як вона отримала травму, вона розстебнула рукавичку на зап'ястi i висунула руку через отвiр. Щоб краще милуватися смарагдами? Однак у не╖ не було часу прибрати надлишки лайково╖ шкiри. Я закiнчив огляд ╖╖ руки й нiжно обхопив пальцями зап'ястi. ╥╖ пульс залишався сильним. Коли я обмацав рану у не╖ на скронi, вона здригнулася i рiзко втягнула повiтря.


"Можливо, у тебе кiлька днiв буде болiти голова, але поверхнева травма", - сказав я, i напруга в мо╖х грудях ослаб. Я пiдбадьорливо посмiхнувся ╖й. "Ти можеш сiсти прямо?"


Вона глибоко зiтхнула, потiм кивнула. "Звичайно".


З допомогою Шеппингтона вона потроху села.


"Ти пам'ята"ш, що сталося?" - Запитав я.


Холмс вiдiрвався вiд вивчення скриньки з коштовностями i подивився в нашу сторону.


Вона спохмурнiла. "Коли ми увiйшли в кiмнату, моя увага була прикута до склянiй вiтринi. Я пiдiйшла до столу ..." Вона коливалася лише мить, слабкий рум'янець торкнувся ╖╖ щiк. "Я не помiтила нiчого незвичайного до того, як погасили свiтло. А потiм..." ╥╖ брови зiйшлися на перенiссi. "Я ... я бiльше нiчого не пам'ятаю".


Неголосне покашлювання сповiстило про повернення Каролуса.


"Я приготував кiмнату для ╖╖ свiтлостi," сказав вiн. - I послав посильного за полiцi"ю.


"Якщо ви не можете стояти," сказав я, " лаке╖ можуть вiднести вас...


Вона вздернула пiдборiддя. " Хiларi допоможе менi.


" Звичайно, бабуся. Вiконт нахилився, його рука обняла ╖╖ за плечi.


Я надав ╖й сил з iншого боку. У якийсь момент вона схилила голову, наче була переможена. Холмс видав короткий вигук i кинувся вперед, але його занепоко"ння було зайвим. Вона пiднялася на ноги, не вiдчуваючи бiльше нiяко╖ слабкостi.


Незважаючи на очевидне нетерпiння Холмс, я наполiг, щоб вона зробила паузу, перш нiж продовжити. Переконавшись, що вона не поступиться, я дозволив ╖й, пiдтримувано╖ онуком, вийти з кiмнати.


Зовнi я почув крик Денби "Мама!", перш нiж Холмс потягнув мене до розбитого вiкна. У кiмнату увiрвався холодний повiтря. Я глибоко зiтхнув.


" Швидше, Ватсон! Полiцiя прибуде з хвилини на хвилину. Я впевнений, ви помiтили кiлька глибоких подряпин на обличчi графа, як нiби залишених нiгтями. Можливо, що вона завдала такi рани?"


Питання мене не здивував. Природно, Холмс помiтив би мою реакцiю на докази на ╖╖ пальцях i побажав би з'ясувати причину. Однак це не означало, що я вiтав його розпитування.


Я зiтхнув. "Так".


" Як я i пiдозрював. Голос Холмса звучав надзвичайно задоволено.


"╥╖ дi╖, повинно бути, були оборонними!" Будь-який iнший варiант був просто немислимий. "Звичайно, граф напав на не╖ ..."


" Ти справдi вiриш, що ледi рокiв ╖╖ здатна вiдобразити його рiшучу атаку? Його голос був твердий, як кремiнь. " А що з смарагдами?


Я перевела погляд з порожньою шкатулки для коштовностей на розбите вiкно.


" Нi. Нi, цього не може бути, Холмс. Вона не може нести вiдповiдальнiсть.


" Ви дума"те серцем, а не розумом, Ватсон! Хiба докази не вказують на те, що ╖╖ свiтлiсть завдала графу удар достатньо╖ сили, щоб вiн похитнувся?


"Чим?" Я вказав на кiмнату. "Тут нема" нiчого, що вона могла б використовувати в якостi збро╖".


Холмс вказав на мiдну кочергу, що лежить в затiненому кутку. Я не помiтив ╖╖ ранiше.


"На кiнцi " кров", - сказав вiн.


Як це могло бути? В здоровому глуздi вдовуюча герцогиня нiколи не була б здатна на такi вчинки. Чи правий був Денби, турбуючись про те, що його мати страждала клептоманiю? Якщо так, то чи могла ╖╖ хвороба прогресувати до насильницьких проявiв з такою швидкiстю?


Холмс продовжив. "Пiсля того, як вона дiстала коштовностi з футляра, граф, повинно бути, прийшов в себе достатньо, щоб накинутися на не╖. Вона вiдобразила його атаку, в ходi яко╖ вiн впав i вдарився головою. Або вона вже позбувалася коштовностей до того, як це сталося, i вiдразу втратила свiдомiсть, або ╖й вдалося розбити вiкно i викинути коштовностi на вулицю, перш нiж вона померла вiд отриманих травм ".


" Якщо те, що ви говорите, правда, Холмс, а я повинен визнати, що гаряче сподiваюся, що ви помиля"теся, то це повинно бути прямим результатом цi"╖ пiдступно╖ хвороби. Вона, безумовно, нi в чому не винна, i, можливо, вдасться врятувати ╖╖ репутацiю. Я повернувся до дверей. " Давайте заберемо смарагди до при╖зду полiцi╖.


"Боюся, занадто пiзно", - вiдповiв Холмс, коли в адмiнiстратора пролунали голоси. "Проте у нас " ще одна зачiпка щодо того, що сталося". Вiн засунув руку в кишеню пiджака i вiдсунув ╖╖ досить далеко, щоб я могла мигцем побачити блискучий смарагд i вогненний дiамант на його долонi.


Я здригнувся вiд несподiваного видовища. " Боже милостивий! Але де...


Вiн повернув коштовний камiнь в кишеню i пригладив волосся.


"Найменше з коштовностей," тихо сказав вiн. " Воно лежало пiд нею, i я змiг забрати його без ╖╖ вiдома.


Страждання позбавляло мене дару мови.


Хрипкий кашель за дверима привернув нашу увагу. На порозi стояв великий констебль, тримаючи в руках капелюх i насупившись.


"Отже, що ж тодi все це значить?"


* * * *


Я вибачився i залишив Холмса пояснювати ситуацiю констеблевi, оскiльки менi ще треба оглянути мого пацi"нта. ╥╖ свiтлiсть вiдпочивала в затишнiй ранково╖ вiтальнi, в той час як Шеппингтон сидiв на лавочцi для нiг поруч з нею. Денби з грiзним виразом обличчя пройшовся по кiмнатi.


Я мало що мiг зробити, крiм як вiдчитати Денби за те, що вiн турбу" свою матiр, переконатися, що ╖╖ пульс залиша"ться сильним, i пообiцяти повернутися знову через чверть години, щоб переконатися, що ╖╖ стан продовжу" полiпшуватися.


Я зачинив за собою дверi ранково╖ вiтальнi i, повернувшись, опинився лицем до лиця з жахливою су"тою i шумом. Очевидно, полiцiя прибула в повному складi, поки я супроводжував вдову герцогиню, оскiльки жменька констеблiв намагалася утримати гостей графа в бальному залi. Я повернувся в приймальню.


"Ось ви де, Ватсон," сказав Холмс. " Ви пам'ята"те мiстера Этелни Джонса з Скотленд-Ярду?


Вiн вказав на огрядного чоловiка з рум'яним обличчям, чи╖ маленькi блискучi оченята майже ховалися у важких складках плотi.


"Звичайно, знаю", - вiдповiв я, коли Джонс прохрипiв привiтання.


"Кепське дiло," сказав Джонс. " Вдовуюча герцогиня Пенфiлд напала, так? Не говорячи вже про це iноземнiй графi. Я оглянув кiмнату, i менi, звичайно, потрiбно буде задати ╖м кiлька питань.


"╥╖ свiтлiсть все ще вражена, i ╖╖ не слiд турбувати", - твердо сказав я. Звичайно, занадто приголомшена, щоб Джонс мiг задавати питання. "Я вважаю, що лiкар графа фон Кратцова зараз огляда" його. Вiн зможе вiдповiсти про поточний стан графа. Коли я в останнiй раз бачив графа, вiн був без свiдомостi."


"А". Джонс пiдiбгав губи. "Ви були там, коли стався напад?"


"Нi, не в кiмнатi". Я пояснив, що бачив. "Я не можу розповiсти вам бiльше".


" Саме так, доктор. Джонс енергiйно кивнув, його щелепи затремтiли, як у собаки, почуявшей запах. "Мiстер Холмс показав менi розбитий валiзу. Нiяких слiдiв коштовностей. Що це було? Дiаманти?"


"Смарагди фон Кратцов безцiннi i вiдомi у всiй ╢вропi," вiдповiв Холмс.


"Справдi?" Джонс, здавалося, не був вражений.


"Ось чому граф прийняв стiльки заходiв обережностi: замкненi дверi, довiрений слуга, який чергував зовнi, самi коштовностi зберiгалися у скриньцi", - додала я.


"Що нiяк не запобiгло крадiжку", - прямо сказав Джонс. "Отже, хоча вiкно було розбите, залiзнi прути розташованi дуже близько один до одного, щоб дозволити навiть дитинi увiйти або вийти. Здоровий глузд пiдказу" нам, що скло розбилося випадково. Вiн потягнув за жилет свого сiрого костюма. " Факти очевиднi, джентльмени. Злодiй прослизнув повз слуги графа i ввiйшов у кiмнату. Потiм вiн поклав смарагди в кишеню, але перш нiж вiн встиг пiти, граф i ╖╖ свiтлiсть застали його зненацька. Злодiй напав на них, i пiсля того, як ви i мiстер Холмс увiйшли сюди, вiн втiк в метушнi.


"Надзвичайно цiкава теорiя," сказав Холмс. Я зустрiвся з ним поглядом, але промовчав.


" Факти, мiстере Холмсе! Факти! Як я вже мав нагоду нагадати вам ранiше, вам слiд уникати теорiй i зосередитися виключно на фактах. Не може бути нiякого iншого пояснення, яке вiдповiдало б фактами, поданими вами i лiкарем.


Поки вiн говорив, пiдiйшов констебль i зупинився осторонь. Джонс пiдняв палець, привертаючи його увагу до молодiй людинi. Похмуро глянувши на Холмса на мене, констебль щось пробурмотiв Джонсу.


"Добре, добре!" - сказав Джонс, потiм повернувся до нас. "Вибачте мене, джентльмени".


Холмс почекав, поки Джонс i констебль поспiшать в бiк бального залу.


" Тепер у нас " можливiсть, Ватсон. Давайте подивимося, що знаходиться за розбитим вiкном. Вiн схопив лампу i поспiшив до дверей, оббитих сукном.


На щастя, коли ми увiйшли в кiмнату для прислуги, за нами нiхто не спостерiгав. Я оглянув тьмяно освiтлений коридор зi стiнами сiруватого кольору i циновками кольору какао-горiха на пiдлозi - разючий контраст з багато обставленими апартаментами, якi перебували по iнший бiк дверей. У повiтрi слабо пахло капустою i пивом.


"Ти справдi вiриш, що ми знайдемо коштовностi?" - Запитала я, уважно стежачи за ним.


"Я абсолютно точно не вiрю в теорiю мiстера Этелни Джонса про злодiя, який, без сумнiву, з допомогою надприродних засобiв проник в кiмнату, вкрав смарагди, напав на ╖╖ свiтлiсть i графа, а потiм зник у туалетi". Холмс зробив паузу, коли молода жiнка з виразом сумнiву на обличчi, несучи оберемок постiльно╖ бiлизни, поспiшила повз.


Пiсля кiлькох поворотiв i одного короткого обходу ми в'╖хали на мощений двiр. Кiлька конюхов цiлеспрямовано метушилися навколо, в той час як кiлька iнших, що стояли, притулившись до стiни, i курили люльки. Я ахнула, коли холод обрушився на мене, як удар, i пошкодувала, що не взяла сво" пальто i капелюх.


"Сюди," сказав Холмс, як завжди байдужий до температурi.


Я поспiшила пiти за його широкими кроками, коли вiн перетнув двiр i звернув на Чапел стрiт. Кинувши погляд на фасад в пошуках розбитого вiкна, вiн простягнув менi лампу. Замкненi залiзнi ворота захищали драбину, яка вела до глибокого каналу мiж будинком i тротуаром. Холмс швидко перестрибнув через хвiртку й спустився по сходах.


Я пiдняв лампу, освiтивши вузький колодязь. Холмс опустився на колiна, не звертаючи уваги на гниючi листя i плями вогкостi на тротуарi.


"Де вони?" пробурмотiв вiн, проводячи руками по уламках. - Вони повиннi бути тут. Ватсон, огляньте вулицю i тротуар.


Я зробив, як вiн велiв, але не побачив нiчого, крiм звичайних видiлень.


"Тут нема" нiяких слiдiв коштовностей. Якщо тiльки ╖х не виявив випадковий перехожий i не забрав".


"Або виявлено спiльником", - вiдповiв вiн. "Що спростувало б дiагноз клептоманi╖".


" Ви зайшли занадто далеко, Холмс. Я вiдмовляюся миритися з подiбною нiсенiтницею! Так адже вона могла спланувати i здiйснити таку пiдступну i зухвалу крадiжку не бiльше, нiж я!


" Боюся, ви недооцiню"те сво╖ можливостi, мiй дорогий друже, а також можливостi ╖╖ свiтлостi. Вiн пiднявся по сходах i знову перемахнув через перила. " Однак справа в тому, що смарагдiв тут нема".


" Повинен зiзнатися, я вiдчуваю полегшення. Я кинув розпачливий погляд на його забрудненi колiна i бруднi руки. Холмс простежив за мо╖м поглядом. Вiн пiдняв брову i дiстав носовичок, витираючи руки. Я зiтхнула. Мiсiс Хадсон напевно знайшла, що сказати, коли виявила пошкодження на його вечiрньому костюмi.


" Я помилився, Ватсон. Дуже помилився.


Холмс засунув свiй брудний хусточку в кишеню, i ми мовчки повернулися в будинок.


Ми повiльно пiшли назад по коридорах. Коли ми завернули за кут, Холмс раптом скрикнув i впав на колiна.


" Свiтло, Ватсон! - крикнув я.


Я пiднiс лампу ближче. Притулившись носом майже до мостинам, Холмс витягнув палець i акуратно змахнув невелика плямочка бiло╖ пудри з краю килимка з какао-горiхiв. Вiн блиснув на свiтлi.


" Холмс, це що, скло? - запитав я.


"Так, Ватсон!" Вiн пiдняв обличчя, очi його сяяли вiд збудження. "Я був дурнем, i ви можете нагадувати менi про це всякий раз, коли я буду зачарований власною генiальнiстю. В цьому питаннi ми повнiстю згоднi: вдовуюча герцогиня Пенфiлд невинна в цьому злочинi ".


" Ви дiйсно переконанi в ╖╖ невинностi через осколкiв скла? - Вигукнув я. - Але як? - запитав я.


" За допомогою логiки, мiй дорогий друже. Вставши, Холмс вихопив лампу у мене з рук i уважно оглянув коридор. " А!


Високо тримаючи лампу, вiн покрокував по коридору, поки не дiйшов до кута. Низько нахилившись, вiн оглянув ще одне маленьке плямочка на циновцi.


"Ще скла?" Запитала я, насупившись. "Яке це може мати значення?"


Вiн глянув на мене. " Де ми останнiм часом знаходили таку кiлькiсть скла?


" У вiтальнi, де були виставленi смарагди.


"Це подрiбнене скло - те ж саме, що використовувалося у вiтринi "коштовностей".


"Ви впевненi, що це саме той келих? Можливо, слуга розбив кубок або пляшку, i осколок був роздавлений ногами".


" Можливо, ви пам'ята"те монографiю, яку я написав про хiмiчному складi рiзновидiв скла, про що свiдчить спектр, Ватсон. Це не кришталь, не звичайне пресоване скло i не те скло, яке зазвичай використову"ться для виготовлення вiконних стекол. Воно ма" той же колiр, що i роздавленi залишки корпусу. "


Ми пройшли по будинку за слабким слiдах товченого скла. Втупившись в пiдлогу, Холмс поводив лампою по сторонах, немов вiн був сучасним Дiогеном. Проходять повз слуги дивилися на нас в замiшаннi, але нiхто не наважувався перервати.


"Що ти знайшов?" - Запитала я, коли вiн нахилився до задньо╖ стiнки дивною маленькiй нiшi.


Вiн випростався, його проникливi очi блиснули у свiтлi лампи, i пiдняв руку. З його долонi спадав вiдрiз важко╖ темно╖ тканини.


"Це плащ", - вiдповiв вiн, перекидаючи його за руку. "З капюшоном".


"Можливо, його впустив слуга", - сказав я, хоча мо" твердження прозвучало непереконливо навiть для мо╖х вух.


" Можливо. Але хiба його присутнiсть тут не передбача" iншо╖ можливостi?


Я спохмурнiв. " Не для мене. Плащ не може мати вiдношення до розглянуто╖ проблеми, оскiльки ця нiша нiкуди не веде. Озирнiться навколо: тут нема" нi дверей, нi вiкон, нi навiть шафи, де мiг би сховатися злодiй.


Холмс повернувся i пiшов назад тим шляхом, яким ми прийшли. "Ватсон, згадайте слова нашого колеги, мiстера Этелни Джонса. Ми повиннi мати справу з фактами".


Я пiшов за ним. " Навiть якщо цi факти в цiлому безглуздi?


"Ах, але невже вони справдi безглуздi?" Вiн озирнувся на мене через плече. "Ходiмо, Ватсон. Ви зна"те мо╖ методи; використовуйте ╖х. ╢ тiльки один спосiб зiбрати цi факти в осмислену схему ".


Вiн зупинився перед оббитiй сукном дверима, що ведуть у приймальню, i поставив лампу. Я схрестив руки на грудях. " Що вам говорять цi докази?


"Ну, все," безтурботно вiдповiв Холмс, вiдкриваючи дверi.


" Все? Включаючи iм'я злодiя?


" Все, Ватсон. Включаючи iмена злодi╖в. Вiн увiйшов в приймальну, дверi за ним зачинилися.


" Почекайте, Холмс! Я вискочив за дверi. " Злодi╖?


До мого великого роздратування, Холмс вiдмовився говорити бiльше. Замiсть того, щоб вiдповiдати на мо╖ запитання, вiн послав молодого констебля за мiстером Этелни Джонсом.


Перш нiж Джонс пiдiйшов, я почув тихе покашлювання у свого плеча i обернувся.


Каролус вклонився. " Прошу вибачення, доктор.


"Так?"


" ╥╖ свiтлiсть просить вашо╖ присутностi.


"Звичайно".


Я вибачився i пiшов за Каролусом в кiмнату, де вiдпочивала вдовуюча герцогиня. Шеппингтон все ще сидiв поруч з нею.


" Нарештi! - вигукнув вiн, пiдхоплюючись на ноги.


Денби перестав ходити по кiмнатi i вичiкувально подивився на мене.


"Моя мати бажа"-" початку Денби, але замовкла, коли ╖╖ свiтлiсть пiдняла руку.


"Спасибi, що так швидко вiдреагували, доктор", - сказала вона. "╢ у мiстера Холмса яке-небудь пояснення загадкових подiй, пов'язаних з крадiжкою смарагдiв, яке зняло б з мене пiдозри?"


Я сiв поруч з нею на стiлець, звiльнений виконтом.


"Ви розумi"те, що я не можу говорити за Холмса", - сказав я. "Будьте впевненi, однак, що його розслiдування скоро буде завершено, i воно веде в зовсiм iншому напрямку".


"Я б на це сподiвався!" Сказав Денби з напруженою позою.


"Я рада це чути". Вона зiтхнула, i на мить я побачила глибоко стурбовану жiнку пiд маскою публiчно╖ персони. Момент пролетiв швидко, коли вона зiбрала свою залiзну волю i продовжила: "Я впевнена, що досить оговталася, щоб повернутися додому, але згодна з Морiсом i Хiларi в тому, що було б розсудливо дiзнатися вашу думку, перш нiж вирушати в дорогу".


"Дуже розумно", - вiдповiв я. Мiй огляд був на необхiдностi поверхневим, i коли я закiнчив, я з посмiшкою вiдпустив ╖╖ зап'ястi. "Ви чудова жiнка".


Вона розсмiялася. "Ви забули додати 'для мого вiку', доктор.


"Для жiнки будь-якого вiку", - запевнив я i допомiг ╖й пiднятися.


Хоча ╖╖ хода була твердою, а постава пряма, вона важко спиралася на мене, коли ми повiльно йшли по коридору, а за нами йшли Денби i Шеппингтон.


Ми увiйшли в приймальню, де Холмс, вже без плаща, стояв, занурений в бесiду з Джонсом. Каролус слухав на чималiй вiдстанi.


"Хвилинку, доктор," сказала вона, вiдпускаючи мою руку. " Мiстер Холмс, я думаю, ви просунулися в сво"му розслiдуваннi?


"Дiйсно, бачив," сказав Холмс. " Якщо ви дозволите менi затримати вас на кiлька хвилин, я хотiв би продемонструвати, як стався напад на вас i графа, а також крадiжка смарагдiв.


Я люто подивився на Холмса i повернувся до свого пацi"нта. "Ваша свiтлiсть, я вважаю, що це у вищiй мiрi нерозумно!"


Мо" вигук потонув в хорi голосiв, що висловлювали подив i недовiру до прохання Холмса, який тривав до тих пiр, поки ╖╖ свiтлiсть не кивнула один раз.


" Дуже добре, мiстере Холмс. Вона одним поглядом припинила лютi заперечення Денби.


Джонс увiйшов у вiтальню першим, в той час як констебль залишився стояти бiля дверей. Холмс швидко ввiв ╖╖ свiтлiсть, Денби i Шеппингтона, за якими послiдував Кэролус. Коли Джонс поцiкавився зовнiшнiстю останнього, Холмс пiдняв руку.


"У вiдсутнiсть графа фон Кратцова, - сказав Холмс, - я попросив, щоб його особистий секретар нас вiдвiдав, щоб вiн мiг виправити будь-якi помилки, якi я мiг би допустити щодо деталей показу".


"Продовжуйте, мiстер Холмс," пробурчав Джонс.


Я завжди стверджував, що Холмс, незважаючи на його заяви про протилежне, " неперевершеним шоуменом. Щоб пiдготувати сцену, вiн приглушив свiтло, поки кiмната не поринула в тiнь. Потiм вiн поставив ╖╖ свiтлiсть в центрi кiмнати у перекинутого столу i попросив Каролуса зайняти мiсце графа навпроти не╖.


"Гра"ш спектакль!" пробурмотiв Джонс, але бiльше заперечувати не став.


"Коли ви увiйшли в кiмнату, вашу увагу вiдразу привернув вигляд цих чудових смарагдiв", - сказав Холмс, звертаючись до ╖╖ свiтлостi. "Поки ви милувалися ними, граф стояв поруч з вами. Його зауваження стали бiльш особистими i нав'язливими. Коли вiн притиснувся ближче, стаючи все бiльш фамiльярним, ти накинулася на нього i вiдiйшла до вiкна.


Фарба вiдринула вiд ╖╖ обличчя, i я поспiшив до не╖. Вона вiдмахнулася вiд мене.


"Продовжуй", - сказала вона твердим голосом.


Холмс пiдняв брову. "Перш нiж вiн встиг вас переслiдувати, вогнi погасли i раптово пiднялася метушня: звуки боротьби, дзвiн скла, що б'"ться, бурчання забiяк. У слабкому свiтлi з вiкна ви спостерiгали, як неяснi обриси сiяли хаос в кiмнатi."


╥╖ рука потягнулася до горла, i вона хитнула головою, ╖╖ очi потемнiли вiд спогадiв.


"Тепер я все це згадую", - прошепотiла вона. "Чоловiк, спотикаючись, попрямував до мене. Це був граф, по його обличчю текла кров, вiн простягав руки..." Вона здригнулася. " Вiн ударив мене в скроню, вiд удару я похитнувся. Я вiдбилася вiд нього, i вiн з криком вiдсунувся, але у мене закрутилася голова, i я похитнулася, хапаючись за фiранки в пошуках опори. Вона подивилася на Холмса, в замiшаннi зсунувши брови. " Бiльше я нiчого не пам'ятаю.


- В цьому нема" нiчого дивного, " сказав я, пiдходячи до не╖. " Холмс, я дiйсно...


"Нi, доктор," перебила вона. ╥╖ голос тремтiв. " Я повинна знати, що сталося. Мiстер Холмс, не могли б ви сказати менi, хто напав на графа i як вiн увiйшов у замкнену кiмнату i вийшов з не╖?


" Зрозумiло, ваша свiтлiсть. З-за яко╖сь гри свiтла очi Холмса заблищали, як у кiшки. " Спочатку я вiдповiм на останн" запитання. Вiн пiдiйшов до дальньо╖ стiни i провiв сво╖ми довгими пальцями по лiпнинi.


"Мiстер Холмс," почав Джонс. " Що ви?


Питання завмер у нього на губах, коли з тихим скрипом частина стiни вiдкрилася. Потайна панель! Я ледве мiг повiрити сво╖м очам. За отвором я змiг розгледiти невеличку нiшу, яку ми з Холмсом дослiджували ранiше.


"Боже милостивий!" - вигукнув Денби. Шеппингтон стримався, щоб не вилаятися.


"Чудово, Холмс! Очевидний факт!" Джонс посмiхнувся i смикнув себе за лацкани пiджака. "Я просив фактiв, а ви надали менi пробку!"


"Мiстер Холмс, ви перевершили мо╖ очiкування", - сказала ╖╖ свiтлiсть, злегка захекавшись. "Як ви взагалi це виявили?"


Холмс розповiв про сво" вiдкриття з товченим склом. " Слiди, якi ми знайшли, були того ж гатунку, що й на вiтринi з коштовностями, i вони вели до нiшi в кiмнатi для прислуги, яка видна через дверi.


"Крiм того, продовжив вiн," злодiй не пiшов по сво╖х слiдах, про що ясно свiдчить "дина ланцюжок слiдiв. Отже, було ясно, що злодiй проник у кiмнату для прислуги в цьому мiсцi, прямо з цi"╖ кiмнати ".


"Значить, у злодiя все ще повиннi бути слiди осколкiв в черевиках", - сказав я.


" Абсолютно вiрно, Ватсон. Холмс вказав на осколки скла на пiдлозi поруч з камiном. "Злодiй наступив на скло там, i коли вiн вийшов, вiн залишив слiд - констебль! Зупинiть цю людину!" Холмс закричав.


Денби здригнувся.


Збитий з пантелику, я оглянув кiмнату.


Каролус бився в обiймах огрядного констебля, викрикуючи щось схоже на благання iноземною мовою, його обличчя зблiдло вiд жаху. Повинно бути, вiн непомiтно пiдкрався до дверей, поки Холмс викладав докази.


"Якщо ви оглянете пiдошви його черевикiв, - сказав Холмс Джонсу, - то виявите в шкiрi слiди скла - того ж скла, що i в розбитiй скриньки для коштовностей".


"I смарагди," трiумфально додав Джонс. " Повинно бути, вiн забрав ╖х пiсля того, як напав на свого господаря.


Каролус припинив боротьбу i повернувся до Холмса. "Мiстер Холмс, ви повиннi менi повiрити! Я нiколи не хотiв нiкому заподiяти шкоди. Коли увiйшли мiй господар i ╖╖ свiтлiсть, я сховалася в тiнi, але не могла стояти осторонь i дивитися, як граф чiплявся до не╖.


Вона здригнулася, потiм глибоко зiтхнула, пiднявши пiдборiддя. Я не мiг не захопитися ╖╖ силою.


" Чому ви слуха"те цього негiдника, мiстере Холмсе! Шеппингтон протиснувся повз свого дядька i втупився на Каролуса. " Вiн обдурив нас усiх.


"Я дуже сумнiваюся, що вiн "дина людина в цiй кiмнатi, який говорить неправду", - вiдповiв Холмс, холодно глянувши на молодого чоловiка. Вiн знову звернувся до Каролусу. " Але як же бути з смарагдами?


"У мене ╖х нема"!" - заявив вiн.


" Тодi хто зна"? - Запитав Холмс невблаганним тоном.


"Я не знаю його iменi, i я нiколи не бачив його обличчя". Каролус схилив голову. "Вiн прийшов до мене i пригрозив розкрити..." У нього перехопило горло, коли вiн проковтнув.


"Опiумнi наркомани нерiдко пiддаються шантажу", - сказав Холмс.


Каролус витрiщився на нього. " Як ти?


Холмс недбало махнув рукою. "Характерний жовтуватий колiр обличчя, широкi зiницi, виразний запах"... Ваш порок був очевидний менi в той момент, коли ми зустрiлися ".


"Зрозумiло," прошепотiв Каролус. " Вiн знав про секретну панелi. Вiн доручив менi переконатися, що смарагди виставленi в цiй кiмнатi, i вкрасти ╖х сьогоднi ввечерi. Пiсля цього я повинен був залишити ╖х загорнутими у серветку за вазою в адмiнiстратора. Коли я перевiрив, домовившись про те, щоб графа вiднесли в його поко╖, ╖х там не було. Я бiльше нiчого не знаю!"


"Все це зда"ться менi вкрай сумнiвним", - пробурчав Джонс. "Мiстер Холмс, ви вiрите цьому негiдниковi?"


"Справдi". Холмс обвiв поглядом кiмнату. Вiн засунув руку в кишеню, а потiм пiдняв стиснутий кулак. Всi погляди були спрямованi на нього. Вiн розтулив долоню, показуючи смарагд, який виявив пiд ╥╖ Витонченiстю.


" Можливо, ви захочете перевiрити отриманi вами коштовностi, ваша свiтлiсть, оскiльки, по-мо"му, у вас вiдсутня одна з них.


Кажучи це, Денби випростався i спрямував свiй холодний погляд на Холмса.


- Як смi"ш ти натякати...


"Я дiзнаюся цей голос!" - вигукнув Каролус, вказуючи на Денби. "Це вiн!"


"Негiдник бреше, щоб врятувати себе," сказав Денби, повертаючись до дверей. " Я не буду стояти тут i...


"Нi", - прошепотiла ╖╖ свiтлiсть, притискаючись до мене.


" Бабуся! Шеппингтон пiдбiг i пiдтримав ╖╖ за iншу руку, але вона вже впоралася зi сво"ю хвилинно╖ слабкiстю.


" Морiс. ╥╖ сталевий тон рiзко перервав його. " Покажи нам вмiст сво╖х кишень.


З обличчям кольору пергаменту Денби змiнив вираз на суворе. Пiдiйшов констебль.


" Не торкайся до мене! Вiн благально подивився на вдову герцогиню. - Мамо, ти не можеш...


" Покажи нам, Морiс.


"Виходу нема", ваша свiтлiсть," сказав Холмс i простягнув руку.


Зiтхнувши, Денби сунув руку в кишеню пальто, потiм вклав невеликий пакунок, загорнутий у носову хустку, в простягнуту Холмсом руку. Холмс швидко розв'язав вузли i розгорнув полотно. Дорогоцiннi каменi всерединi блискали холодним вогнем.


Джонс стрiпнувся, наче прокинувшись вiд глибокого сну, i взяв ситуацiю у сво╖ руки. Група констеблiв вивела Денби i Кэролуса з палати, в той час як ╖╖ свiтлiсть направила iнструкцi╖ сiмейного адвоката.


"Я подбаю про те, щоб Каролус був добре представлений", - сказала вона, Шеппингтон стояв поруч з нею. "Тому що я вiдчуваю певну вiдповiдальнiсть за цю ситуацiю". Вона вiдмахнулася вiд мо╖х протестiв, сумно похитавши головою.


"Ваша свiтлiсть, я впевнений, що у вас багато питань," почав Холмс.


" Спасибi, мiстер Холмс, але я трохи втомилася. Вона втомлено посмiхнулася йому. " Ми з Хiларi провiда"мо вас i доктора Ватсона завтра. Тодi ти зможеш вiдповiсти на мо╖ запитання. Зараз я б хотiв, щоб Хiларi вiдвезла мене додому.


* * * *


На наступний ранок ми з Холмсом за снiданком переглядали газети, i я з полегшенням зазначив, що про цей iнцидент не згадувалося.


"Це нiяк не убезпечить розповсюдження чуток", - сказав Холмс у вiдповiдь на мо" зауваження. "На щастя, такого роду подi╖ розглядаються обачно i рiдко доходять до суду".


Вiрна сво"му слову, ╖╖ свiтлiсть в супроводi Шеппингтона завдала нам вiзит трохи пiзнiше. Коли вона увiйшла в нашу кiмнату, я iз задоволенням вiдзначив, що ╖╖ хода була такою ж твердою, а постава елегантною, як зазвичай. Однак, коли вона пiдняла важку вуаль, на ╖╖ обличчi виразно проступили слiди емоцiйних i фiзичних переживань попереднього вечора, оскiльки вона явно вiдмовилася вiд використання косметики i хитрощiв, щоб приховати сво╖ травми.


"Ти в порядку?" - Запитав я.


"Дякую за вашу допомогу i турботу", - вiдповiла вона. Опустившись на диван, посадивши онука поруч з собою, вона з втомленим виглядом вiдхилила наша пропозицiя перекусити.


"Нам ще багато що належить залагодити", - зiзналася вона спокiйним, повним гiдностi тоном. "Вiроломство мого сина простяга"ться далi, нiж я пiдозрювала".


"I все ж ви запiдозрили недобре," сказав Холмс. Вiн притулився до камiна, серйозно дивлячись на не╖. " Ви доручили виконту Шеппингтону стежити за дiями його свiтлостi. Вiн не змiг, а можливо, i не захотiв маскуватися так само ефективно, як лорд Морiс, i таким чином придбав репутацiю знавця деяких сумнiвних прийомiв.


Обличчя молодо╖ людини запаморочилось. "Коли я починав, я не уявляв, що буду вiдвiдувати мiсця, де маскування буде необхiдна, мiстере Холмс. Цей факт швидко дiйшов до мене, але до того моменту я вже був заплямований пензлем vice ". Вiн знизав плечима. "Я можу тiльки сподiватися, що розповсюджувачi чуток незабаром виявлять iнший об'"кт iнтересу, i я зможу спробувати вiдновити свою репутацiю".


╥╖ свiтлiсть взяла його за руку i нiжно стиснула. " Я нiколи не хотiла, щоб ти так страждав, дорогий хлопчик.


"Не перевантажуйте себе, ваша свiтлiсть," сказав Холмс. - При самому швидкому переглядi газет ви виявите безлiч людей з репутацi"ю набагато бiльш скандальною, нiж ваша. Крiм того, хiба не вважа"ться бажаним, щоб у молодого нащадка знатi було дещо сумнiвне минуле, над яким вiн мiг би пiднятися?


"Ей, я говорю!" закричав Шеппингтон.


╥╖ свiтлiсть спробувала зобразити слабку посмiшку, але губи ╖╖ тремтiли. " Ми можемо тiльки сподiватися, що це дiйсно так, мiстере Холмс.


Я пiднявся зi стiльця. "Але чому? Чому його свiтлiсть домагався викриття та ганьби?"


"З-за грошей", - сказав Шеппингтон. "Хоча його вади були нечисленнi, вони коштували дорого. Азартнi iгри в карти i на конях, а його коханка одна..." Вiн глянув на свою бабусю, i його щоки почервонiли.


Холмс кивнув. "Коли його свiтлiсть натрапив на Каролуса, що палить, опiум у кублi розпусти, у нього виник план крадiжки смарагдiв. Вiн був знайомий з будинком графа i його пота"мний дверима, тому що вiн належав вашiй родинi багато рокiв, чи не так?


"Ми жили там кiлька рокiв, коли вiн був дитиною", - сказала вона. "Навiть тодi Морiс завжди пхав носа в чужi кути i вивiдував у всiх секрети".


"Через сво╖х сумнiвних спiльникiв," продовжував Холмс, " його свiтлiсть дiзнався, що може позбутися вiд коштовних каменiв або, у якостi альтернативи, зберегти ╖х для отримання викупу. У будь-якому разi, вiн був би в виграшi".


"До нещастя для Каролуса, вiн став жертвою обману мого сина", - сказала ╖╖ свiтлiсть. " I все ж я не можу не бути вдячна йому за те, що вiн захистив мене вiд докучань графа, пiддаючи себе значному ризику.


"Наркомани не обов'язково " злочинцями або хибними особистостями", - сказав я, не дивлячись на Холмса. "Дiйсно, " кiлька приватних клiнiк, якi успiшно позбавили цих нещасних вiд джерел ╖х залежностi. Якщо ваша свiтлiсть погодиться органiзувати ╖╖ лiкування в одному з таких установ, це, безсумнiвно, винагородить його за дi╖ вiд вашого iменi ".


" Вiдмiнна пропозицiя, доктор. Вона кивнула. "Якщо дозволите, я попрошу дати менi кiлька рекомендацiй".


"Звичайно". Я вклонився.


" Тепер я повинен торкнутися бiльш делiкатне запитання, яке я хотiв би обговорити без посередникiв. Вона встала, вiдкрила ридикюль i дiстала конверт. "Мiстер Холмс, ваша допомога в цiй справi була неоцiненна для мене i мо"╖ сiм'╖, навiть для тi"╖, яку викрили в результатi вашого розслiдування. Я сподiваюся, ви приймете присутн" в знак мо"╖ подяки за вашi зусилля ".


"Для мене було честю бути корисним". Холмс узяв конверт, вiдклавши його в бiк.


"I вам, доктор", - сказала вона, повертаючись до мене з посмiшкою. "Як менi знайти слова, щоб подякувати вас?"


На мить втративши дар мови вiд теплоти ╖╖ погляду, я знову вклонився. " Це було виключно для мене.


"Я знаю, що ти не приймеш такий цiнний подарунок, але я сподiваюся, ти дозволиш менi пiднести тобi цей маленький сувенiр". Вона вклала менi в руку маленький золотий медальйон.


"Ваша свiтлiсть!" - Вигукнула я, вiдкриваючи медальйон. Всерединi лежав вишуканий мiнiатюрний портрет вдовуюча герцогинi, очевидно, написаний у той час, коли я вперше зустрiла ╖╖. "Для мене це велика честь, i я завжди буду дотримуватися ╖╖".


"А тепер, джентльмени, прошу нас вибачити," сказала вона. " У мене призначена зустрiч з мо╖м адвокатом. Хiларi, ти простежиш за екiпажем?


" Звичайно, бабуся. Дякую вам, мiстер Холмс, доктор. Вiн поспiшив до дверей.


Холмс серйозно схилився над ╖╖ рукою, i вона доставила менi задоволення проводити ╖╖ до дверей. ╥╖ екiпаж чекав бiля тротуару. З задумливою усмiшкою вона потиснула менi руку, перш нiж повернутися i перейти тротуар. Шеппингтон допомiг ╖й сiсти в екiпаж, а сам при"днався до не╖.


Я повернувся в нашi апартаменти, охоплений незрозумiлою меланхолi"ю. Хiба Холмс не розкрив справу до задоволенню ╖╖ свiтлостi? Сiвши бiля камiна, я взяв медичний журнал, але не став його вiдкривати.


"Вона жiнка величезно╖ сили, Ватсон". Голос Холмса звучав майже доброзичливо. "Я впевнений, що вона витрима" будь-яку бурю плiток або публiчне викриття поведiнки ╖╖ сина зi сво╖м звичайним гiднiстю".


Я зiтхнув. "Ти, звичайно, прав. Я хотiв би якимось чином допомогти ╖й пережити цей жахливий перiод. Якщо б нас роздiляло не бiльше тридцяти рокiв..."


Тихий стук у дверi перервав мене.


"Ходiмо", - сказав Холмс.


Увiйшла мiсiс Хадсон з невеликою складкою мiж бровами. "Посильний принiс це за дорученням вiконта Шеппингтона". Вона простягнула руку. На ╖╖ долонi лежав маленький золотий портсигар.


" Боже мiй, Холмс. Я глянув на стiл, де бачив його в останнiй раз. "Чи Не той це футляр з-" Я замовк, вчасно згадавши прохання джентльмена про анонiмнiсть.


Холмс розсмiявся. "Справдi, мiй дорогий друг". Вiн взяв футляр у мiсiс Хадсон. "Було якесь послання?"


" Тiльки те, що вiн постара"ться бути пильним, але що, можливо, в майбутньому буде потрiбно звернутися до вас. Вона похитала головою. " Сподiваюся, ви розумi"те це, мiстере Холмс.


" Спасибi вам, мiсiс Хадсон.


Я в жаху дивилася на свою подругу, оскiльки не могла приховати свого розчарування при виглядi цього свiдоцтва продовжу"ться клептоманi╖ ╖╖ свiтлостi.


Вiн почекав, поки вона вiдiйде, перш нiж продовжити. " Тримайтеся, Ватсон. Це невеликий недолiк в бездоганному характерi, i все ж я пiдозрюю, що ми не в останнiй раз бачили ╖╖ свiтлiсть, вдову герцогиню Пенфiлд. Вiн виглянув у вiкно. " Оскiльки день погожий, я пропоную прогулятися по парку.


" Вiдмiнна iдея, Холмс. Надягаючи пальто i капелюх, я глянув на медальйон, що висить на ланцюжку вiд мо╖х годин, i посмiхнувся.


* * * *


Примiтка редакцi╖: Iсторiя Карли Купе дуже вiльно заснована на радiопрограмi "Пригоди невловимого Эмеральда", написано╖ за сценарi"м Ентонi Бушi i Дениса Грiна, спочатку транслювалася 21 грудня 1946 року.


OceanofPDF.com


ПРИГОДА У ДРУГОМУ РАУНДI, автор Марк Уордекер


З великою стриманiстю я починаю розповiдь про та"мницi, яка чекала мене i мого друга Шерлока Холмса в ма"тку Шерринсторп в Кенсiнгтонi. Насправдi, з тих пiр, як я записав "трагедiю сестер Кушинг", я не вiдчував таких побоювань з приводу публiкацi╖ жодного з справ Холмса, i в тому випадку моя стриманiсть в кiнцевому пiдсумку завадило включенню розповiдi в бiльшiсть наступних збiрок. Тим не менш, майстерний спосiб, з допомогою якого Холмс розкрив настiльки маловiдомий змова, вимага" не меншого, нiж публiкацiя звiту. Тiльки це i той факт, що протягом часу забрало багатьох головних дiйових осiб цi"╖ драми, спонукали мене, нарештi, викласти ╖╖.


Був кiнець листопада, i хоча снiгу ще не випало, холоднi пориви зими стрясали все скла i вiддавалися луною в кожнiй комину Лондона. В одне особливо гiрке ранок я прокинувся незадовго до свiтанку i був здивований, виявивши, що мiй друг прокинувся i вже одягнений. Що ще бiльш дивно, так це те, що, незважаючи на раннiй час i зловiсний, грифельно-сiрий холод, який панував у мiстi, Холмс перебував у надзвичайно пiднесеному настро╖. Вiн стояв перед ревучим вогнем i набивав свою ранкову трубку, яка складалася з усiх затичок i крапочок, що залишилися вiд вчорашнього курiння, ретельно висушених i зiбраних на розi камiнно╖ полицi. При мо╖й появi вiн взяв лист, який також лежало на камiннiй полицi, i повернувся, щоб привiтати мене.


" Доброго ранку, Ватсон. Я так рада, що ви вже одяглися.


" I вам доброго ранку, Холмс, але повинен сказати, що я здивований, що ви встали, одяглися так рано.


"Близько години тому мене розбудив посильний", - сказав вiн, вручаючи менi лист. "Ви пам'ята"те, я згадував iнспектора Нiколсона з Скотленд-Ярду?"


"Так. Вiн викликав вас з кiлькох справах протягом минулого року, чи не так?"


"Насправдi, вiн звертався за мо"ю допомогою не менше трьох разiв. Вiн дуже молодий, але вже зробив собi iм'я в пресi. Вiн був "диним, кому врештi-решт вдалося затримати банду Споттса, i це без мо"╖ допомоги. Однак на цей раз вiн не став гаяти нi хвилини, зв'язавшись зi мною, що може означати тiльки те, що вiн натрапив на щось незвичайне.


Кивнувши в бiк листа вiд Холмса, я розгорнув його i, як завжди, прочитав уголос:


"Шерринсторп, Кенсiнгтон


"3:30 ранку.


"Мiй дорогий мiстер Холмс,


"Я був би дуже радий вашо╖ негайно╖ допомоги в тому, що обiця" стати надзвичайно примiтним справою. Це цiлком по вашiй частинi. Дотепер менi вдавалося зберiгати все в тому виглядi, в якому я його знайшов, але я прошу вас не втрачати нi хвилини, так як лорда Моррiса важко залишити там.


"Щиро ваш,


" Джеффрi Нiколсон.


"Що ж, це не залиша" особливих сумнiвiв щодо результату злочину", - зауважив я, - "але я повинен зiзнатися, що iм'я жертви менi незнайоме".


" I для мене теж. Оскiльки мiсiс Хадсон була така люб'язна, що приготувала снiданок, чому б вам не перекусити, поки я знайду його.


Коли я сiв за стiл снiдати, Холмс дiстав з однi"╖ з полиць тому в червонiй обкладинцi i важко опустився в крiсло. Коли через кiлька хвилин вiн перестав гортати сторiнки i знову раскурил трубку, я ризикнув запитати: "Ну, i що там написано?"


" Що жертва була благородною ... Не те щоб я сумнiвався в цьому. Нi, боюся, нам доведеться розпочати наше розслiдування на мiсцi злочину.


З цими словами я поспiшно покiнчила з чудовим снiданком мiсiс Хадсон, i в мить ока ми покинули комфортну Бейкер-стрiт i сiли в таксi, що прямувало на захiд. Холмс, явно схвильований перспективою цiкавого розслiдування, жваво говорив про музицi i театрi, але я, що було для мене не властиво, замкнулося, як тiльки наш гроулер в'╖хав на Хай-стрiт i в межi мого старого району. Навiть Гайд-парк i Сади виглядали млявими в це безжально холодний ранок, i нiкого, крiм самих вiдважних торговцiв, на вулицi не було.


Через годину ми про╖хали через кованi залiзнi ворота i опинилися на довгiй пiд'╖знiй дорiжцi, в кiнцi яко╖ стояв ма"ток Шерринсторп, масивний триповерховий особняк з червоно╖ цегли. Коли ми вийшли i Холмс розплатився з водi"м, з пiд'╖зду вийшов лунолицый i кiлька скуйовджений хлопець, сказав пару слiв констеблевi, дежурившему у дверi i квапливо попрямував до нас.


"Мiстер Холмс, я так радий, що ви вирiшили прийняти мо" запрошення!" - сказав вiн, посмiхаючись.


"Я теж радий бачити вас, Нiколсон. Це мiй друг i колега, доктор Ватсон".


" Радий нарештi познайомитися з вами, сер. Не хочу квапити вас обох, але нам, ймовiрно, слiд оглянути мiсце подi╖ до прибуття коронера для огляду тiла.


"Це чудово, але дозвольте менi спочатку привiтати вас з народженням дитини", - сказав Холмс, змусивши Нiколсона знову рiзко обернутися.


"Спасибi. Наш син Адам народився кiлька тижнiв тому. Iнспектор Лестрейд сказав вам?" - запитав Нiколсон з ноткою очiкування в голосi.


"Нi, " кiлька iнших показникiв. Насправдi, коли я вперше помiтив пом'яте стан вашого костюма i те, що ви виглядали незвично втомленим, навiть для людини, що пiднявся так рано, я почав турбуватися, що ваше сiмейне благополуччя пiшло на спад. Однак, як тiльки ви повернулися, оголивши пляма вiд засохлого молока на вашому лiвому плечi, я з радiстю виявив, що все було зовсiм навпаки.


" Будемо сподiватися, що мiстер Холмс так само швидко розправиться з цим убивством, доктор Ватсон. Слiдуйте за мною, джентльмени.


I з цими словами ми увiйшли в головний зал.


"Ви, ймовiрно, захочете не знiмати пальто", - попередив Нiколсон. "Як я вже зазначав у листi, нiчого не чiпали, i французькi дверi кабiнету були вiдкритi всю нiч".


Дiйсно, в кабiнетi лорда Моррiса було дуже холодно, i я вiдчув порив вiтру в той момент, коли Нiколсон вiдкрив дверi, яка перебувала з лiвого боку холу. Французькi дверi знаходилися прямо навпроти входу, а "дине вiкно, яке було закрито, знаходилося злiва вiд нас i виходило на територiю перед особняком. Незважаючи на занедбаний вигляд, кiмната була акуратно обставлена: кiлька розкиданих перських килимiв, кiлька крiсел перед камiном i великий письмовий стiл червоного дерева, що стояв мiж вхiдними та французько╖ дверима. I саме тут сидiв лорд Моррiс, поклавши голову на забруднений кров'ю прес-пап'". Також на столi лежав маленький пiстолет, прямо перед його правою рукою. Згорблена, але висока постать чоловiка все ще була одягнена в сюртук, i тiльки пара чорних лакованих туфель свiдчила про те, що його деннi навантаження пiдходили до кiнця.


" Цей пiстолет належить лордовi Морiсу, iнспектор?


" Так, за словами дворецького, мiстера Холмса. Схоже, в нього не стрiляли.


Холмс нахилився i заглянув в дуло пiстолета. Потiм, за кивнути Нiколсона, вiн пiдняв його i почав розглядати.


- Це однозарядний кольт-дерринджер "Римфайр" 41-го калiбру. Як уважно ви його оглядали, Нiколсон?


" Повторюю, мiстере Холмсе, я утримався вiд того, щоб взяти його в руки, знаючи, що ви захочете побачити кiмнату в точностi такий, якою вона була.


"Це i вiтер могли б пояснити помилку, оскiльки насправдi з нього стрiляли недавно. Очевидно, що це другий патрон, який не вичерпано", - сказав вiн, передаючи пiстолет Нiколсону.


" Так, ти правий. Я вiдчуваю запах пороху.


" Що ви дума"те про ранi, Ватсон?


Я подивився згори вниз на профiль жiнки середнiх рокiв, який колись був досить зухвалим, але тепер був блiдим i невиразним, i вiдповiв: "Судячи по опiкiв по краях, це було нанесено з дуже близько╖ вiдстанi. Чесно кажучи, Холмс, я б, ймовiрно, прийняв це за самогубство, якщо б не перезарядка пiстолета. Смерть лорда Моррiса була б митт"вою. Рана, схоже, нанесена цим пiстолетом, але до тих пiр, поки куля не буде витягнуто з черепа, неможливо з упевненiстю сказати, що це знаряддя вбивства. Я думаю, нема" необхiдностi визначати час смертi?


"Нi", - сказав Нiколсон. "Перкiнс, дворецький, почув пострiл приблизно о 12:45 i ввiйшов у кiмнату через кiлька секунд пiсля цього".


" Вiн не бачив непроханого гостя?


" Нi, мiстере Холмс.


" А як щодо всiх цих паперiв, якi валяються всюди? Чи " там щось важливе? " спитав Холмс, нахиляючись, щоб поглянути на них.


"Цiлком можливо, що чогось iстотного не вистача", але тi, що я бачив, - це не що iнше, як рахунки за домашн" господарство".


"Так. Ось один для вугiлля, газу, для зелено╖ бакалi╖".


" Холмс! Пiд цим крiслом записна книжка! - вигукнув я. " Схоже, сторiнки, пов'язанi з останнiм чотирьом дням, вирванi.


" Чудово, Ватсон! Чому б вам з Нiколсоном не оглянути iнше, поки я оглядаюсь.


" Удачi, Холмс. Земля там тверда, як камiнь, " вiдповiв Нiколсон.


Насправдi, я майже змiг забути про холод, поки ми були зайнятi нашим розслiдуванням, але тепер я був вдячний, коли Холмс, повзаючи рачки за столом, нарештi вибрався у внутрiшнiй дворик i зачинив за собою французькi дверi. Поки ми з Нiколсоном гортали записну книжку лорда Моррiса, я час вiд часу пiднiмав очi, щоб подивитися, як просува"ться Холмс у сво╖х пошуках, повзаючи по замерзлiй землi зовнi все розширюються пiвколами. Коли вiн повернувся, я мiг би заприсягтися, що вiн знайшов якусь зачiпку.


" Що ви виявили, Холмс? - Запитав я.


"Абсолютно нiчого", - вiдповiв вiн з дивною ноткою трiумфу в голосi. "Як просуваються вашi дослiдження?"


"Я говорив вам, що ви там нiчого не знайдете", - сказав Нiколсон. "Тут дуже мало цiкавого - в основному парламентськi зустрiчi i обiди з його товаришами по клубу "Багатель". Все це досить проза╖чно.


" З ким у вас була остання зустрiч?


"Його дружина," вiдповiв я, "на ╖х ювiлейний вечеря".


" Зрозумiло. Можу я поглянути на це, будь ласка?


Холмс деякий час гортав книгу, не проявляючи iнтересу нi до одного iз записiв, а потiм повернув ╖╖ iнспектору.


" Спасибi. Думаю, на даний момент я закiнчила з цi"ю кiмнатою. Чи можу я опитати iнших домочадцiв, iнспектор?


" Звичайно. Я вже провiв кiлька попереднiх опитувань, i, схоже, що, оскiльки в центральнiй частинi будинку знаходилися тiльки ледi Моррiс i дворецький, тiльки вони чули пострiл. Iншi слуги спали за лаштунками i нiчого не змогли додати до цi"╖ розповiдi.


" Тодi я хотiв би поговорити з ледi Моррiс i дворецьким. Однак, перш нiж ми пiдемо, чи змогли ви визначити, кому безпосередньо вигiдна смерть лорда?


" Ледi Моррiс вже була досить любезна, щоб показати менi заповiт лорда Моррiса, Холмс. Вона i ╖х "дина дочка - двi головнi спадко"мицi, але я б додав, що при нинiшньому положеннi справ цi двi ледi вже досить заможнi.


" Вiдмiнна робота, Нiколсон, - прокоментував Холмс, коли iнспектор проводив нас у вiтальню, де чекала ледi Моррiс. Це була елегантна i статна жiнка, тiльки що починало наближатися до середнього вiку, одягнена в досить просте чорне плаття. Хоча вона явно плакала, до не╖ повернулося досить витримки, щоб заговорити, i, на прохання Нiколсона, вона вiдправила свою поко╖вку за Перкiнсом, дворецьким. Пiсля подання Холмс сiв у крiсло навпроти того, в якому сидiла вона, i виголосив самим пiдбадьорливим тоном.


" Мадам, ви нада"те нам величезну люб'язнiсть, погоджуючись поговорити з нами, i я обiцяю, що буду якомога коротким.


" Мiстер Холмс, я вiдповiм на стiльки питань, скiльки ви побажа"те, якщо вони допоможуть вам зловити вбивцю мого чоловiка.


" Дякую вас. Ледi Моррiс, не могли б ви, будь ласка, розповiсти про подi╖ минуло╖ ночi, нiчого не втрачаючи, якими б незначними вони не здавалися.


"Так. Я рано лiг спати, фактично до того, як мiй чоловiк повернувся з свого клубу, i прокинулася вiд гучного шуму. Я почув, як вiдчинилися i зачинилися дверi у холi внизу, i почав квапливо одягатися. Засвiтив лампу бiля лiжка, я помiтив, що було приблизно 12:45. Через кiлька хвилин я спустився по сходах i побачив, як Перкiнс виходить з кiмнати. З виразу його обличчя я зрозумiв, що трапилося щось жахливе. Сiм'я Перкiнса була прив'язана до мого чоловiка протягом трьох поколiнь, i я знаю його майже так само добре, як кого-небудь iншого. Вiн спробував перешкодити менi увiйти, але я силою переступила порiг. Я побачила свого бездиханного чоловiка, опрокинувшегося на стiл, i тут же втратила свiдомiсть. Покликала поко╖вку, щоб та подбала про мене, Перкiнс подзвонив в полiцiю по телефону в холi.


"Ледi Моррiс, ви впевненi, що чули тiльки один пострiл?" спитав Холмс.


"Мене розбудив гучний шум, i я почув, як Перкiнс увiйшов в кабiнет. Якщо до цього були якiсь звуки, я проспав ".


" Скiльки часу минуло мiж вашим пробудженням i спуском по сходах?


"Я бiльше не дивився на годинник, але, можливо, минуло не бiльше двох хвилин".


" Ви помiтили, що-небудь в змозi кiмнати, коли увiйшли в не╖?


"Я помiтила кiлька паперiв, що лежать на пiдлозi, i що французькi дверi за письмовим столом мого чоловiка були широко вiдкритi".


- "Дерринджер" в кабiнетi - вiн належав вашому чоловiковi?


" Так. Мiй чоловiк нiколи не любив полювання. Це було "дине рушницю в будинку.


" Який клуб вiдвiдував ваш чоловiк в той вечiр?


"╢диний клуб, який вiн коли-небудь вiдвiдував: "Багатель Клаб" на Рiджент-стрiт. Вiн любив карти, бiльярд ".


" У вас " дочка? - запитав я.


"Так, вона замiжня за американським власником залiзницi i живе в Сан-Франциско. Вона вагiтна нашим першим онуком".


" З вашого дозволу, панi Моррiс, я хотiв би задати вам кiлька питань загального характеру. Чи Можете ви згадати кого-небудь, хто хотiв вбити вашого чоловiка?


"Справи мого чоловiка були в основному його власними, але нi, я не можу пригадати нiкого. Однак дехто, невiдомий менi".


"Прошу вас, продовжуйте," сказав Холмс, нахиляючись вперед i сплiтаючи кiнчики пальцiв будиночком.


"Три днi тому, в середу ввечерi, я проходила повз кабiнету мого чоловiка по дорозi до сходiв i почула, як вiн розмовля" з iншим чоловiком. Я не могла розiбрати, про що йшлося, але мiй чоловiк виразно розмовляв з кимось, чийого голосу я нiколи ранiше не чула. Менi це здалося дивним, оскiльки до нас не заходив жоден вiдвiдувач, тому я ввiйшов у столову поруч з кабiнетом i став спостерiгати за вiкном, чекаючи появи незнайомця. Я припустив, що вiн увiйшов в кабiнет через французькi дверi, оскiльки не подзвонив у вхiднi дверi. Я переконався в цьому через кiлька хвилин, коли на терасу вийшов високий чоловiк у чорному пальто i капелюсi. Я нiколи не бачив його ранiше, але вiн був приблизно вашого росту, з бiлою бородою i злегка накульгував. Менi шкода, що я не можу розповiсти вам бiльше, але було надто темно.


"Пiсля тi"╖ зустрiчi мiй чоловiк змiнився. Вiн не лiг спати в ту нiч, нi в будь-яку наступну, якщо вже на те пiшло. Я не мiг витягнути з нього бiльше декiлькох слiв за раз, i одного разу, коли я заглянув до нього в кабiнет, у нього був такий вигляд, нiби вiн плакав. ╢диним виправданням, яке вiн мiг привести, було те, що вiн турбувався про свого друга по клубу, Сэмпсоне, я гадаю, який був важко хворий. Це було все, що вiн запропонував, i велику частину часу я ледве могла дивитися йому в очi ".


"Прошу вибачення", - сказав Холмс. " У мене " ще тiльки одне питання. Чи ви пам'ята"те, в який час ви дiзналися про зустрiч вашого чоловiка з цим незнайомцем?


"Так, було майже 9.30, коли вiн пiшов".


" Дякую вам, панi Моррiс. Я дам вам знати, як тiльки у мене з'явиться якась iнформацiя.


"Дякую вам, мiстер Холмс, доктор Ватсон," сказала ледi Моррiс, коли вони з поко╖вкою виходили з кiмнати. - Будь ласка, дайте менi знати, якщо я зможу повiдомити вам що-небудь ще.


Як тiльки вона пiшла, у вiтальню увiйшов дворецький. Йому було за п'ятдесят, стрункий, з довгими посивiлим бакенбардами.


"Привiт, Перкiнс. Я мiстер Шерлок Холмс, а це доктор Ватсон. У мене до вас всього кiлька питань".


"Я зроблю все, що в мо╖х силах, щоб вiдповiсти на них, сер", - вiдповiв дворецький.


" Що ви робили, коли почули пострiл?


" Я був в iншому кiнцi залу, перевiряв, чи погашенi всi свiчки та лампи, коли почув це.


" Ви чули тiльки один пострiл?


"Так, сер, i я поспiшив у кабiнет так швидко, як тiльки мiг. Я був впевнений, що звук долинав звiдти".


" О котрiй годинi лорд Моррiс повернувся додому в той вечiр?


" Близько опiвночi, сер. Вiн попрямував прямо в свiй кабiнет, не сказавши нi слова.


" В який час ви почули пострiл?


"Коли я проходив повз пiдлогових годин в холi, було 12.45".


" Коли ви увiйшли в кабiнет, ви знайшли його таким же, як зараз?


"Так, сер".


" Ви не бачили непроханого гостя?


" Нiяких, сер, але я не поспiшав дiяти через шоку. Менi знадобилося мить, щоб пiдiйти до французьких дверей.


" Перкiнс, чому ви закрили за собою дверi, коли увiйшли в кабiнет лорда Моррiса?


" Я цього не робив, мiстере Холмс. ╥╖ захлопнуло вiтром.


" Спасибi, Перкiнс. На сьогоднi це все.


Перкiнс вiдкрив перед нами дверi, i наша трiйця повернулася в хол. Холмс знову повернувся до Перкинсу i запитав: "чи Не могли б ви викликати нам з доктором Ватсоном таксi, будь ласка?"


Однак ледi Моррiс негайно з'явилася бiля перил i крикнула вниз: "Дурниця, наш кучер вiдвезе вас до ваших апартаментiв. Перкiнс, будь ласка, покличте Боггиса".


Подякувавши ледi Моррiс, Холмс, iнспектор Нiколсон i я обговорили цю справу на вулицi, очiкуючи карету.


" Що ви про це дума"те, Холмс? Лорда Моррiса застрелили з його власного пiстолета?


" Схоже на те, Ватсон. Ви телеграфируете, iнспектор, коли будете знати напевно?


"Звичайно".


" Холмс, навiщо вбивцi заряджати пiстолет другий патрон? - Запитав я.


"Поки занадто рано будувати припущення. Можливо, вбивця цього не робив", - сказав Холмс, i на його обличчi з'явилося слабке подобу усмiшки.


"Дурниця, хто ще мiг це зробити?" - парирував Нiколсон. " Цiлком можливо, що вбивця намагався створити видимiсть того, що був використаний iнший пiстолет, щоб вiдвести пiдозру вiд когось з домочадцiв. Зрештою, тiльки хтось, знайомий з будинком, мiг знайти пiстолет.


" У цiй заявi " зародок здоровою теорi╖, iнспектор. Пiстолет i зовнiшнiй вигляд кiмнати виразно покликанi вiдвести пiдозри.


"Я так розумiю, ви ма"те на увазi обшук у кiмнатi?" - Запитав я.


" Так, Ватсон. Це наводить на роздуми.


"Яким чином, Холмс?" запитав Нiколсон.


" У зловмисника могла бути лише хвилина на те, щоб попрацювати, перш нiж увiйшов Перкiнс.


"Це пiдтверджу" мою теорiю про те, що це була внутрiшня робота - вбивця знав, де знайти необхiднi папери", - втрутився Нiколсон.


"У будь-якому випадку," ризикнув я, - я думаю, пiдозра лежить безпосередньо на людину в крислатому капелюсi. Знайдiть його, i ви знайдете свого вбивцю.


" Так, Ватсон. Як тiльки ми встановили особу цього незнайомця, ми розкри"мо цю справу.


"Що ж, Холмс, якщо у вас нема" заперечень, пiсля того, як я проконсультуюся з коронером, я збираюся почати допитувати деяких людей з цi"╖ адресно╖ книги".


"Дуже добре, Нiколсон. Ми з Ватсоном вiдвiда"мо клуб "Багатель". Я зв'яжуся з вами, якщо щось проясниться".


До цього часу прибув Боггис з екiпажем. Перш нiж Холмс дав йому вказiвки, вiн запитав мого друга, вiн не мiстер Шерлок Холмс. Як тiльки Холмс пiдтвердив це, Боггис пiдiйшов ближче i заговорив довiрливо.


" Мiстер Холмс, сер, мене дещо турбу" вiдносно господаря, але я не впевнений, що менi слiд згадувати про це господинi.


" Продовжуй, Боггис.


"Бачите, сер, я той, хто завжди вiдвозить його свiтлiсть в клуб, i iнодi його свiтлiсть просить мене також за╖хати за ким-небудь з його друзiв. Останнiм часом не лорд Моррiс, а пара цих друзiв згадували щось незвичайне - 'Товариство шекспiрiвських дрiбничок'. Але у них завжди це звучить дуже маслянисто, коли вони вимовляють, як у розпусникiв в танцювальному залi. Я нiчим не краще будь-якого iншого хлопця, але менi зда"ться, що цi дво" друзiв надали якесь розкладницьке вплив на його свiтлiсть. Вам це як-небудь допомага", мiстере Холмсе?


" Так, Боггис. Скажiть, ви коли-небудь возили лорда Моррiса i цих друзiв куди-небудь ще, крiм клубу "Багатель"?


" Нi, сер. Просто чув, як вони розмовляли, от i все.


" Спасибi тобi, Боггис.


Холмс майже не вимовив нi слова по дорозi назад на Бейкер-стрiт. Я знав, що краще не переривати мого друга пiд час таких перiодiв мовчання, оскiльки вiн, безсумнiвно, все розповiсть у вiдповiдний час. Таким чином, наша подорож було досить одноманiтним, за винятком коротко╖ зупинки на поштi, щоб Холмс мiг вiдправити телеграму. Коли ми нарештi дiсталися до будинку 221B, Холмс дав Боггису самi щедрi чайовi, i ми пiднялися в сво╖ кiмнати: Холмс - чекати вiдповiдi на свою телеграму, а я - ланчу, який готувала мiсiс Хадсон.


Пiсля того як я по╖в - Холмс вважав за краще замiсть цього з'╖сти ленч геро╖чне кiлькiсть махорки, - я сiв у крiсло й поклав ноги на отоманку, завалену подушками, тому що холод жахливо турбував мою стару рану. Як раз пiсля того, як я нарештi влаштувався зручнiше, Холмсу прийшли двi телеграми.


- А, перше вiд iнспектора Нiколсона, який пiдтверджу", що смертельний пострiл дiйсно був проведений з "дерринджера" лорда Моррiса. Друге вiд графа Мейнута.


" Батько Рональда Адера? Вiн повернувся в Англiю?


- Вiн повернувся на деякий час, Ватсон, i погодився зустрiтися з нами в клубi "Багатель". Можливо, вiн зможе пролити свiтло на справи лорда Моррiса.


Ми знову зупинили квадроцикл i незабаром були на шляху до Рiджент-стрiт. Було все ще досить похмуро i холодно, але, принаймнi, вiтер нарештi вiрш, що зробило нашу по╖здку бiльш комфортною. Коли ми наближалися до мiсця призначення, я вiдчув хвилю ностальгi╖, дивлячись на бiлий фасад бару Criterion, тому що саме там я вперше почув згадка про Холмса, подiя, що кардинально змiнило тра"кторiю мо"му життi. Однак часу на предавание спогадами було мало, тому що незабаром ми дiсталися до мiсця призначення.


Увiйшовши в клуб, невисокий лiтнiй чоловiк у самому акуратно отглаженном костюмi, який я коли-небудь бачив, повiв нас повз столикiв з жу" сигари знаттю, всi насолоджувалися сво╖ми iграми i брендi.


"Ми знову вращаемся у свiтському життi, Ватсон", - у╖дливо зауважив Холмс з лукавою посмiшкою.


Потiм ми пiдiйшли до зручно╖, обшито╖ дубовими панелями нiшi, де сидiв широкоплечий джентльмен з рум'яним обличчям, якого я прийняв за графа Мейнута.


"Здрастуйте, мiстер Холмс. I доктор Ватсон, так при"мно нарештi познайомитися з вами. Дуже шкода лорда Моррiса; це страшна рiч. Я зроблю все, що в мо╖х силах, щоб допомогти, але повинен визнати, що я не дуже добре знав цього чоловiка. Будь ласка, сiдайте, " сказав вiн, вказуючи на два розкiшних шкiряних крiсла. Пiсля того як ми з Холмсом прийняли запрошення i закурили сигари, запропонованi нам господарем, Холмс звернувся до графа:


" Я розумiю, сер, що ви не були близькi з лордом Моррiсом, але чи було у нього в звича╖ залишатися тут до пiзнього вечора?


" Мiстер Холмс, я сам бiльше не засиджуюся допiзна, тому не можу позитивно вiдповiсти на ваше запитання.


" Ледi Моррiс сказала, що ╖╖ чоловiк проводив тут багато часу, але iнший мiй джерело натякнув, що, можливо, вiн бував тут рiдше, нiж вона думала. Ви, випадково, нiчого не зна"те про це?


" Господь свiдок, у мене i так достатньо проблем з тим, щоб стежити за сво╖ми власними справами, i навряд чи можна очiкувати, що я буду стежити за абсолютно незнайомою людиною. Однак я точно знаю, що лорд i декiлька його друзiв були дуже небайдужi до цим дамам, мiстере Холмс.


"Так, це як раз те, про що менi потрiбно знати бiльше".


" Боюся, бiльше я нiчого не знаю. Крiм того, людинi мого становища не личить займатися подiбними дешевими плiтками.


"Я розумiю, сер, але боюся, що, аби з'ясувати, що сталося з покiйним лордом, я повинен наполягати на цьому питаннi. Що являло собою суспiльство "Багатель Шекспiра"?"


" Не так голосно, приятель. I нi на секунду не думай, що я коли-небудь забуду послугу, яку ви з доктором Ватсоном надали мо╖й родинi, ризикуючи сво╖ми життями, щоб затримати вбивцю мого сина. Я б не втратив жодно╖ можливостi допомогти вам, але я повинен бути обережний. Лорд Моррiс i дво" його друзiв, iмена яких я повiдомлю вам, якщо в цьому виникне абсолютна необхiднiсть, любили бродити по театрах Вест-Енду в пошуках перемог. Ця практика почалася, коли господь познайомився в театрi Бербеджа з актрисою по iменi Сесiлiя Бенсон. Вона йому дуже сподобалась, i вiн регулярно вiдвiдував ╖╖. Потiм вона представила деяких з сво╖х друзiв супутникам лорда Моррiса. Оскiльки всi чоловiки одруженi, вони зазвичай спочатку приходили сюди, а пiзнiше ввечерi вiдправлялися в "Бербедж".


"Спасибi, сер. Ви зробили величезну допомогу. Скажiть менi, перш нiж ми пiдемо, як пожива" Семпсон?"


"Боюся, я не знаю нiкого з таким iм'ям. Вiн член клубу?"


" Очевидно, нема". Вибачте, я помилився. Ходiмо, Ватсон. Нам потрiбно потрапити в театр до вiдкриття. Сподiваюся, у нас буде час перекинутися парою слiв з мiс Бенсон.


- Мiсiс Бенсон, мiстер Холмс, " поправив граф. " Сесiлiя Бенсон теж одружена.


Через деякий час ми з Холмсом, ще раз мовчки прокотившись на таксi, опинилися на Стренде перед театром Бербеджа. Судячи за вивiсками бiля входу, Сесiлiя Бенсон повинна була з'явитися в ролi Волюмнии в "Корiоланi". Ми пройшли через велику, вистелену багатим килимом вестибюль, стiни якого були прикрашенi карiатидами з позолоченою штукатурки, в кабiнет керуючого. На наш стукiт вийшов невисокий, досить нервовий чоловiк, i ми представилися.


" Радий познайомитися з вами, мiстере Холмс. Чому зобов'язаний такою честю?


" Менi необхiдно поговорити з однi"ю з ваших актрис, мiсiс Сесiлi"ю Бенсон.


"Дiйсно, я теж хотiв би поговорити з нею, бо, бачте, вона зникла за останнi чотири днi".


"Холмс, це вiдповiда" вiдсутнiм сторiнок в блокнотi!" Сказав я.


"Ви випадково не зна"те, хто бачив ╖╖ останнiм?" спитав Холмс.


"Що ж, сер, це, ймовiрно, я. У вiвторок вдень я дивився з вiкна на дивний екiпаж, який, як я помiтив, був припаркований перед театром. Через кiлька хвилин пiсля того, як я повернулася, щоб виглянути назовнi, я побачила Сесiлiю, що йде до екiпажу з чоловiком. Вони залiзли всередину i по╖хали. З тих пiр я задовольнялася ╖╖ дублеркою."


" Не могли б ви описати чоловiка, який супроводжував ╖╖?


"Я не роздивився як слiд його обличчя, але вiн був досить високим i ходив, помiтно накульгуючи".


" На ньому була крислатий капелюх?


" Чому б i нi, доктор Ватсон. Вiн був.


" Що саме в екiпажi здалося вам дивним? Холмс продовжив:


"Це був знак вiдмiнностi збоку - хрест, перед яким було щось схоже на розвiва"ться лист льону. Над ним були iнiцiали 'St V.".


" Холмс, у записнiй книжцi записано людина по iменi Сент-Вiнсент!


" Спасибi, Ватсон. Сер, чи не можна подивитися гримерку мiсiс Бенсон? Це могло б допомогти менi з'ясувати, де вона знаходиться.


" Звичайно, мiстер Холмс. Слiдуйте за мною.


Вбиральня була досить маленькою, бiльшу частину простору займав великий туалетний столик. Серед розкиданих косметичних засобiв та пензликiв лежав невеликий блокнот, який Холмс негайно почав вивчати.


" Ватсон, тут не вистача" однi"╖ сторiнки.


Потiм Холмс дiстав з кишенi вугiльну паличку i почав злегка протирати праву сторiнку, яка повинна була перебувати пiд вiдсутньою. Таким чином, вiн змiг розiбрати наступне ледь помiтне повiдомлення:


"Моя Дорога,


" Мене повиннi прийняти сьогоднi вдень. Будь ласка, приходьте.


Потiм Холмс обшукав решту крихiтно╖ кiмнати, але бiльше нiчого не виявив.


Нарештi, ми розпрощалися, Холмс пообiцяв зв'язатися з менеджером театру, якщо той знайде зниклу актрису. Перш нiж повернутися на Бейкер-стрiт, Холмс зайшов на пошту, щоб вiдправити ще двi телеграми. У таксi по дорозi додому, я бiльше не мiг зберiгати терпiння.


" Хоумс, що все це може означати?


" Безсумнiвно, Ватсон, у людини вашого походження не повинно виникнути проблем з пошуком мiсцезнаходження нашо╖ швидко╖ актриси.


"Все, що я можу зробити з цього, це те, що вона повинна отримати допуск кудись iз кимось, кого, можливо, звуть Сент-Вiнсент".


" Ну ж, Ватсон. У записцi нiчого не говориться про "одержання допуску", але про те, що вас "допустили". Звичайно, це могло б про щось наштовхнути когось на зразок вас.


"Ну, в мо╖й професi╖ людини зазвичай 'госпiталiзують у лiкарню.


" Ось саме. Тепер давайте припустимо, що 'Сент-Вi' не означа" iм'я людини.


" Вибачте, Холмс, але я щось не вловлюю.


"Хрест, полотно, 'святий Вi" - безсумнiвно, це вказу" на святу Веронiку.


" Жiноча лiкарня Свято╖ Веронiки! Звичайно.


" Так, Ватсон. Я тiльки що вiдправив ╖м телеграму, питаючи, чи мiсiс Бенсон пацi"нткою i чи ми можемо нанести вiзит завтра вранцi.


" Кому ви вiдправили другу телеграму?


" Нашому доброму другу Нiколсону, повiдомляю йому про нашi успiхи.


Коли ми повернулися на Бейкер-стрiт, було вже темно, i я вiдчув полегшення, коли Холмс вирiшив при"днатися до мене за вечерею. В ту нiч я заснув пiд меланхолiйнi звуки скрипки Холмса i прокинувся тiльки незабаром пiсля свiтанку. Коли я увiйшов в нашу вiтальню, мiсiс Хадсон уже накривала на стiл снiданок, а Холмс читав газету.


" Доброго ранку, Ватсон. Сiдайте. У нас буде достатньо часу поснiдати, перш нiж ми продовжимо наше розслiдування.


" Ви безумовно в гарному настро╖, Холмс.


"Я тiльки що отримав повiдомлення вiд доктора Смайта з лiкарнi Свято╖ Веронiки. Мiсiс Бенсон дiйсно " там пацi"нткою, i ми можемо вiдвiдати ╖╖ в будь-який час пiсля одинадцято╖ години. Я очiкую, що ця зустрiч багато в чому допоможе встановити мотив для нашо╖ справи ".


" Чи означа" це, що ви зна"те, хто вбив лорда Моррiса?


" Мiй дорогий Ватсон, я знаю це з учорашнього ранку.


"Але хто?"


" Всьому свiй час. Я повинен переконатися ще в кiлькох моментах, перш нiж зможу бути абсолютно упевнений в подiях. Не хочете поглянути на сьогоднiшню газету? У ньому мiститься звiт про те, що ми бачили вчора в Шерринсторпе.


Пiсля снiданку ми вирушили в Iст-Енд. Саме там, в Мiстi, ми виявили досить потворну купу будови, вiдомого як Жiноча лiкарня Свято╖ Веронiки. Насправдi це була швидше психiатрична лiкарня, нiж традицiйна лiкарня, i ╖╖ стерильнi, бiлi, склепiннi коридори стрясалися вiд крикiв i стогонiв укладених бедламитов. Доктор Смайт, досить пошарпаного вигляду лисий чоловiк з яскраво-помаранчево╖ бородою, вiв нас крiзь натовп медсестер у чорно-бiлiй унiформi до палатi Сесiлi╖ Бенсон.


"Ось ми i прийшли, джентльмени, але я повинен попередити вас, що мiй пацi"нт, можливо, не зможе вам сильно допомогти", - сказав вiн, вiдкриваючи важкi дверi палати.


Навiть без макiяжу, одягнена в поношений бiлий лiкарняний халат, Сесiлiя Бенсон була приголомшливо красивою жiнкою. ╥╖ бездоганна, молочно-бiла шкiра пiдкреслювалася довгими чорними волоссям, а руху-як i ранiше були неймовiрно грацiозними, що свiдчило про кiлькох роках ╖╖ роботи на сценi. Тим не менше, коли я подивився ╖й в очi, я помiтив порожнечу в ╖х поглядi, а також легку в'ялiсть навколо рота.


"О, Смайт, ти склав менi компанiю, i вони - красива пара," сказала вона, торкаючись до руки Холмса.


Вiн не намагався приховати свою вiдразу i швидко змахнув його. "Мiсiс Бенсон, я хотiв би задати вам декiлька запитань про лорда Моррiса".


"Вiн мертвий i пiшов; бiля його узголiв'я зелений дерен, у його п'ят камiнь", - незв'язно бурмотiла вона.


"Я так розумiю, ви зна"те, що сталося. У вас " якi-небудь iде╖ чому?"


"Як нiби його випустили з пекла, щоб розповiдати про жахи, вiн поста" передi мною", - сказала вона, повернувшись до мене i поклавши руку менi на ногу. Як i Холмс, я вiдхилив його, але, треба визнати, з бiльшою неохотою.


"Мiсiс Бенсон," продовжував Холмс, " не могли б ви розповiсти менi що-небудь про вашого чоловiка?


"Я була обманута ще бiльше", - сумно сказала вона. "Ось тобi фенхель i коломбiна; от тобi рута; i ось трохи менi".


"О, який шляхетний розум тут проявився", - в розпачi сказав Холмс, повертаючись, щоб пiти.


"Ви хороший хорист, мiлорд", - вiдповiла мiсiс Бенсон, i коли ми йшли, вона почала спiвати:


" Щоб побачити божевiльного Тома з Бедламу


" Я про╖хав десять тисяч миль


"Божевiльний Плакса ходить на брудних ногах


" Щоб уберегти ╖╖ туфлi вiд гравiю.


Опинившись за дверима, я поставив свiй дiагноз: "Доктор Смайт, схоже, мiсiс Бенсон стражда" сифiлiсом".


" Абсолютно вiрно, доктор Ватсон. Вона сама поступила в лiкарню у вiвторок, i ╖╖ стан дуже швидко погiршився.


" Ви говорите, вона сама зiзналася? З нею нiкого не було?


" Нi, мiстере Холмс. Вона згадала, що ╖╖ лiкуючий лiкар направив ╖╖ до нас, але пiсля допиту, схоже, не змогла згадати його iм'я.


" Спасибi вам за вашу допомогу, доктор Смайт.


Поки ми поверталися до нашого кебу, Холмс почав говорити.


" Ватсон, ми повиннi дiзнатися iм'я цього лiкаря.


" Той, хто дав напрямок.


" Так, якщо це можна так назвати. Не могли б ви встановити особу лiкаря лорда Моррiса?


- Думаю, я мiг би ненадовго за╖хати в "Бартс" i дiзнатися, чи не зна" що-небудь хто-небудь з мо╖х колег.


" Чудово, Ватсон. Ми висадимо вас там. Спочатку менi треба залагодити деякi справи у Вест-Ендi. Пам'ятай, збери якомога бiльше iнформацi╖ i зустрiчайся зi мною на Бейкер-стрiт перед вечерею.


Як ми i домовлялися, ближче до вечора того ж дня я з трiумфом повернувся на Бейкер-стрiт. Холмс вже сидiв у сво"му крiслi, закинувши ноги на камiнну решiтку.


" Добрий день, Ватсон. Як у вас справи?


"Холмс, лiкаря лорда Моррiса звуть Едмунд Сэмюэлс. У нього офiс на Уимпоул-стрiт, i два роки тому вiн потрапив в аварiю при ╖здi верхом, в результатi чого сильно накульгував! Ось його адреса."


" Блискуче, Ватсон! Ви перевершили самого себе!


"Все саме так, як ви сказали, Холмс: 'Коли лiкар робить помилку, вiн перший iз злочинцiв. У нього " мужнiсть та знання'. Тепер менi зда"ться, що все це просто невдала спроба шантажу. Але, Холмс, куди ви пряму"те?


" Я повинен вiдправити ще одну телеграму, Ватсон. Я чекаю розвитку подiй. Йдiть вечеряти без мене. Нема" необхiдностi чекати з-за мене.


Дiйсно, Холмс того вечора нiчого не ╖в i також уникав сну.


На наступний ранок я смутно бачив його крiзь завiсу тютюнового диму. Вiн нетерпляче курив, очевидно, чекаючи вiдповiдi на телеграму, яку надiслав напередоднi ввечерi. Вона прибула невдовзi пiсля снiданку.


" Ватсон, я повинен повiдомити Нiколсона i ледi Моррiс, що ми зустрiнемося з ними в Шерринсторп-Менор сьогоднi вдень. Саме в цей час я проясню для них це питання. Думаю, ви складете менi компанiю.


" Я б нi за що на свiтi не пропустив це. Але, право, Холмс, ви повиннi що-небудь з'╖сти.


Однак мо╖ благання залишилися без уваги, i я залишився до╖дати свiй снiданок у самотi. Пiзнiше, в той же день, Холмс, iнспектор Нiколсон, панi Моррiс, Перкiнс i я знову опинилися у вiтальнi Шерринсторп-мэнора, i всi, крiм Холмса, зайняли сво╖ мiсця.


"Мiстер Холмс, повинен розумiти, що ви дiйсно вирiшили цю справу?" запитав iнспектор.


" ╢ тiльки два моменти, якi я повинен прояснити. Перший i найважливiше з яких поляга" в тому, як вам вдалося роздобути другий патрон "дерринджера" так скоро пiсля виявлення тiла, Перкiнс.


Дворецький практично пiдхопився зi стiльця i вигукнув: "Сподiваюся, мiстере Холмсе, ви не дума"те, що я вбив лорда Моррiса?"


" Нiчого подiбного, Перкiнс, i, будь ласка, повертайтеся на сво" мiсце. Чому б менi не вiдновити подi╖ того вечора так, як, на мою думку, вони вiдбувалися, i ви не зможете заповнити прогалини за мене, коли я закiнчу.


" Пiсля того, як ви почули пострiл, вам могло знадобитися не бiльше сорока п'яти секунд, щоб дiстатися до кiмнати. Ця подiя не могла бути для вас повною несподiванкою, i вам також доведеться пояснити менi, як ви дiзналися, що довело лорда Моррiса до самогубства. Однак для мене очевидно, що ви знали, тому що вам вдалося так швидко переставити обстановку в кiмнатi, приховавши те, що вiдбулося насправдi. Ви увiйшли в кiмнату i закрила за собою дверi, тому що, якби вiтер був досить сильним, щоб закрити цю дверi, це також створило б всерединi бiльший безлад, нiж той, який був там, коли ми ╖╖ оглядали.


"Якимось чином ти знайшов другий патрон для пiстолета, i з цим прийшла твоя iдея. Ти перезарядив зброю i поставив його на мiсце, стер слiди пороху з руки лорда. Щоб звести до мiнiмуму ймовiрнiсть того, що хто-небудь помiтить запах розрядження збро╖, ви вiдкрили французькi дверi, що також створило враження, що ними скористався уявний зловмисник. З записно╖ книжки ви швидко видалили сторiнки, якi могли б шокувати лорда Моррiса, i саме це спонукало вас створити iлюзiю того, що кiмнату обшуку" уявний вбивця. Розкидавши кiлька паперiв з того шафи, ви знову вiдкрили дверi i почали чекати появи ледi Моррiс, яке повинно було вiдбутися кiлькома хвилинами пiзнiше. Поки я прав?


Перкiнс в замiшаннi кивнув, а ледi Моррiс схлипнула.


"Але, Перкiнс, чому?" вигукнула вона.


"Мадам," втрутився Холмс, " Перкiнс дiяв з помилкового почуття лояльностi. Однак, боюся, я повинен зазначити, що нинiшня поведiнка лорда Моррiса не заслуговувало тако╖ вiдданостi або поваги. По правдi кажучи, панi Моррiс, вiн жахливо поводився з вами. Останнiм часом у лорда Моррiса зав'язалися романтичнi стосунки з актрисою. На жаль, як я дiзнався вчора, вона теж стала жертвою чоловiка з блукаючим поглядом, i вiд нього вона заразилася венеричною хворобою. Вона, в свою чергу, передала цю хворобу вашому чоловiковi, який, не в силах впоратися з соромом, вирiшив звести рахунки з життям".


" Вiн ма" рацiю, панi Моррiс. У четвер я застав лорда сумували в його кабiнетi. Вiн спробував узяти себе в руки i згадав про хворого одного, але коли я побачив рахунок вiд лiкаря на його столi, вiн не витримав i зiзнався менi у всьому.


"По сутi, ми з ним виросли разом, i я думаю, в той момент йому треба було комусь довiритися. Саме тодi я помiтив "дерринджер" в ящику його столу. Я нiколи не бачив цього ранiше, тому, природно, подумав про гiршому.


"Пiзнiше того ж вечора я повернувся в кабiнет i витягнув кулю з казенно╖ частини пiстолета, поклавши ╖╖ в кишеню свого сюртука. Я знала, що це не моя справа, але сподiвалася, що якщо лорд Моррiс дiзна"ться, що я якимось чином розгадала його намiри, це зможе його утримати.


"На наступну нiч, коли я почув пострiл, я вiдразу зрозумiв, що сталося. Йдучи по коридору, я полiз у кишеню за ключами вiд кабiнету, на випадок, якщо в цьому виникне необхiднiсть, i знайшов кулю. Iнше так, як сказав мiстер Холмс, хоча я поняття не маю, звiдки вiн мiг це знати. Будь ласка, панi Моррiс, ви повиннi зрозумiти, що я просто намагався захистити лорда Моррiса.


"З великим ризиком для здоров'я ледi Моррiс", - дорiкнув Холмс.


"Холмс, як ви дiзналися, що це було самогубство?" - запитав iнспектор.


"Як сказав доктор Ватсон, поза тiла i рана повнiстю вiдповiдали ознаками самогубства. Навiщо вбивцi знадобилося перетворювати мiсце злочину, який вигляда" в точностi як мiсце самогубства, на мiсце вбивства? Крiм того, не було жодних ознак непроханого гостя. Як я вже говорив, як мiг дворецький увiйти в кiмнату протягом однi"╖ хвилини пiсля пострiлу i не виявити вбивцю, рывшегося в книзi зустрiчей або шафках? Насправдi на пiдлозi валялося не так вже багато паперiв, але дворецькому здалося б, що такий безлад вiдповiда" якомусь пограбування.


"Нi, Нiколсон, тiльки тiло, здавалося, було нетронуто. Все iнше, здавалося, було переставлено, i був лише один вiдомий нам людина, у якого була можливiсть змiнити зовнiшнiй вигляд кiмнати. Враховуючи все це, все, що менi потрiбно було зробити, це з'ясувати причину самогубства. Це виявилося бiльш трудомiстким, нiж я очiкував ".


" А як щодо людини в крислатому капелюсi?


" Це, Нiколсон, був лiкар лорда Моррiса, доктор Едмунд Сэмюэлс. Згiдно телеграмi, яку я отримав сьогоднi, вiн прибув сюди в середу, щоб оглянути лорда Моррiса. Вiн також пообiцяв зв'язатися з вами, панi Моррiс, завтра.


"Що ж, думаю, тепер я повинен вирiшити, як вчинити в цьому питаннi".


" Iнспектор Нiколсон, як ви i кiлька ваших колег вже зрозумiли, ваша кар'"ра пiде тiльки на користь, якщо час вiд часу працювати зi мною i повнiстю довiряти мо╖ми висновками. Однак тiльки тому, що я, який жодним чином не пов'язаний з офiцiйною полiцi"ю, прийшов до цього конкретного висновку, це не означа", що ви, iнспектор, яким-небудь чином офiцiйно зобов'язанi прийняти його або дiяти у вiдповiдностi з ним.


" Дякую вам, мiстере Холмс. Я прийму це до вiдома.


Вiддаючи перевагу честi перед саморозвитком, Нiколсон так i не розкрив офiцiйно вбивство лорда Моррiса - короткочасну невдачi в кар'"рi, яка незабаром була вiдкуплена багатьма успiхами.


Однак у той момент ми з Холмсом все ще не були впевненi в результатi. Коли ми поверталися додому, вже темнiло, а за вiкном нашого таксi зi сходу повiяв вiтер, i нарештi почав падати снiг.


OceanofPDF.com


"ПРИГОДА НА ОПIВНIЧНУ СЕАНСI" Майкла Меллорi


"Ще чаю, мем?" - запитала наша поко╖вка Мiссi, порушивши легку дрiмоту, огорнула мене. "О, пробачте, мадам, ви клювали носом?"


"Зовсiм небагато", - вiдповiв я, позiхаючи. З тих пiр як ми з Джоном повернулися з нашого короткого перебування в Америцi, я погано спав, що призвело до млявим, стомлюючим днях.


Не такий мiй чоловiк, який повернувся повним сил, з подво"ною енергi"ю повернувшись до сво"╖ медично╖ практики пiсля того, як кинув ╖╖, щоб взяти на себе роль оратора, гастролюючи i читаючи лекцi╖ про сво" велике i добром (а нинi вiдсутнiй) друга мiстера Шерлока Холмса.


Зробивши уявну позначку поговорити з Джоном про цю жахливу втому, я влаштувалася в шезлонгу i взялася за нову книгу, намагаючись не думати про решти дощового дня. Мо" читання було перервано тiльки один раз, коли доставили лист для мого чоловiка, i я дочитала книгу до середини, коли Джон повернувся додому, розбризкуючи краплi дощу по килиму зi свого капелюха i пальто.


"Тобi прийшов лист, дорогий", - повiдомила я йому, i поки вiн розкривав конверт, я продовжила. Але за мить моя зосередженiсть була порушена його вигуком::


"Великий Скотт! Руперт Мандевiль! Я не згадував про нього багато рокiв. Ми з ним разом були в Афганiстанi. Що йому могло знадобитися вiд мене зараз?" Вiн читав далi, i я помiтив, як його обличчя потемнiло. "Схоже, вiн у бiдi", - продовжив вiн. "Вiн просить мо"╖ допомоги. Каже, що я "диний, кому вiн може довiряти!"


" Людина, якого вiн не бачив двадцять п'ять рокiв, - "диний, кому вiн може довiряти?


"Вiн каже, що це питання життя i смертi i тiльки я можу допомогти", - заявив Джон. "Я негайно вiдправлюся до нього".


"Джон, будь ласка, ми тiльки повернулися додому. Обов'язково так скоро тiкати?"


"Мо"му колишньому товаришевi потрiбна моя допомога, Амелiя", - просто вiдповiв вiн. "Ти не можеш собi уявити, яке це - бути в гущi битви, налагоджуючи зв'язки з iншими солдатами, якi тривають все життя. Зв'язки, подiбнi до цих, не можуть бути розiрванi чимось настiльки минущим, як час. Вони так само сильнi, як...


" Як узи шлюбу? - Втрутився я.


"Так, саме так", - вiдповiв вiн, i його волосся знову взъерошились вiд сили iронi╖, яка тiльки що пронеслася над його головою. О, що менi було робити з цi"ю людиною?


"Я можу змiнити свiй розклад," сказав вiн, - i мене не буде кiлька днiв. Крiм того, я завжди хотiв побачити Ящiрку".


- Твiй друг живе в Лизарде? Я плакала, згадуючи дитинство, проведене на цьому доiсторичному скелястому пiвостровi в самiй пiвденнiй точцi острова, i, крiм того, згадуючи, як ненавидiла кожну секунду, проведену там. "Хiба вiдвiдування Америки не було досить поганим?"


" Насправдi, Амелiя, де ж твоя тяга до пригод?


"У цьому крiслi, де йому i мiсце", - вiдповiв я, пiднiмаючи свою книгу. "Однак, я вважаю, що я, всього лише ваша дружина, жодним чином не можу завадити вам ви╖хати, тому я почну збирати речi вранцi".


"Тобi нема" необхiдностi супроводжувати мене", - сказав вiн, i коли я дивилася на його гарне обличчя, помiтивши раптовий рум'янець збудження, який суперечив його п'ятдесяти двох рокiв, я не змогла втриматися вiд усмiшки.


"Звичайно, "", - вiдповiв я. "Хто ще буде забезпечувати твою безпеку?"


На наступний день ми опинилися проталкиваемыми через переповнений вокзал Ватерлоо, готовi вiдправитися в подорож, яке повинно було привести нас в село Хелмут, приютившуюся серед скель десь в Корнуоллi. З тих пiр юнацький запал Джона кiлька померкло, хоча його порушення залишалося високим.


"Ти справдi дума"ш, що це питання життя i смертi?" - Запитав я, коли ми на пару з гуркотом залишали станцiю.


Джон вiдкинувся на спинку сидiння в купе i закурив свою першу подорож трубку. "Той факт, що вiн вжив саме цi слова, виклика" занепоко"ння в цьому питаннi", - сказав вiн. "Той Мандвилл, якого я знав, не був схильний до перебiльшень".


Я виглянув на вулицю, на холодний, сирий день. " Сподiваюся, хто-небудь зустрiне нас на вокзалi в Хелмуте.


Обличчя Джона витягнулося. "О боже," пробурмотiв вiн.


"Джон, ти ж вiдправив повiдомлення сво"му друговi про те, що ми при╖демо, чи не так?"


" Боюся, я забув. У минулому саме Холмс завжди дбав про таких деталях.


"Що ж," зiтхнув я, "чи готовi ви чи нi, мiстер Мандевилл, але ми прийшли". Джон скористався нагодою i досить нiяково уткнувся в свою газету, в той час як я вдовольнився тим, що втупився у вiкно на сiльську мiсцевiсть, зеленевшую пiд пеленою дощу.


Проте по╖здка в село Хелмут виявилася ще бiльш втомливою i забрала бiльше часу, нiж я собi уявляв. До того часу, коли ми дiйсно ступили на платформу потяга, менi здавалося, що ми подорожували кiлька днiв. Поки я наглядав за збиранням наших нечисленних сумок, Джон зайшов у кабiнет начальника станцi╖, щоб найняти екiпаж, який вiдвезе нас додому до Руперту Мандевиллу.


Це виявився вiдкритий екiпаж, i до того часу, коли ми пiд'╖хали до смутному дому з кiлькома гострими дахами, який височiв над кручами в точцi, що здавалася кiнцем свiту, мо" обличчя обпекло так холодом, що воно повнiстю онiмiло. Насправдi я так замерз, що у мене ледве вистачало рухiв в кiнцiвках, щоб вийти з екiпажу перед величною будiвлею, що належить Руперту Мандевиллю.


Джон постукав у велику параднi дверi, яку незабаром вiдкрив лiтнiй, манiрного вигляду слуга. "Так, сер", - сказав вiн, прикриваючи обличчя вiд холодного вiтру.


"Доктор i мiсiс Джон Ватсон хочуть бачити Руперта Мандевiлла," оголосив вiн, але це, здавалося, тiльки збентежило слугу.


"Менi повiдомили, що нiхто не при╖жджав", - заперечив вiн.


"Мiстер Мандевилл запросив мене власноруч", - сказав Джон. "Ми при╖хали з Лондона".


Тепер у дверях з'явився ще один чоловiк, смаглявий красень рокiв двадцяти з невеликим, але його холоднi очi випромiнювали пересиченiсть пересиченого лiтньо╖ людини.


"У чому справа, Дженкiнс?" запитав юнак.


"Мiстер Фiлiп, цей чоловiк каже, що господар послав за ним", - вiдповiв Дженкiнс.


"Неможливо", - сказав молодий чоловiк, насупившись.


"Але у мене " його лист!" Джон запротестував. За цим швидко пiшов iнший, бiльш спокiйний голос, який покликав: "Доктор Ватсон, це ви?"


"Так!" Джон пiдтвердив, коли в дверях з'явився ще один молодий чоловiк. Цей був дуже схожий на того, кого звали Пилип, але був значно молодший i м'якше, можливо, ще пiдлiтком. Я прийняв ╖х за братiв. "Батько часто говорив про вас," сказав молодий чоловiк. - Будь ласка, заходьте".


"Едвард, в чому справа?" - запитав старший, смаглявий брат, але перш нiж схожий на лань юнак змiг вiдповiсти, почувся ще один голос, на цей раз кричить: "Боже милостивий, закрий цю дверi! Тут холодно, як у сара╖!


Потiм з'явився третiй юнак, настiльки схожий на Фiлiпа, що я припустив, що вони, мабуть, близнюки. Тiльки очки в дротяною оправi на обличчi новоприбулого брата вiдрiзняли його вiд брата з сестрою.


Опинившись всерединi (де, на щастя, було тепло завдяки бурхливому вогню в камiнi), Джон простягнув свiй лист-запрошення Фiлiпу, який похмуро вивчив його, перш нiж запитати: "Коли ти це отримав?"


"Вчора", - вiдповiв Джон.


Близнюки перезирнулись. "Гарненький трюк," виголосив очкарик.


"Насправдi", - луною вiдгукнувся iнший. "Оскiльки ви тут, гадаю, менi слiд вести себе чемно. Я Фiлiп Мандевiль, а це мо╖ брати Чарльз i Едвард. I, чесно кажучи, я дуже здивований цi"ю запискою".


"Можливо, твiй батько мiг би залагодити цю справу", - сказав Джон. "Чи можу я побачити його?"


"Боюся, що нi", - заявив Фiлiп. "Батька поховали два тижнi тому".


" Два тижнi? - Вигукнув Джон. " Тодi як я можу отримати?


"В точностi мо" питання", - сказав Фiлiп.


Пiсля довго╖, незручно╖ паузи заговорив Едвард Мандевiль. "Я написав лист", - сказав вiн. "Я скопiював почерк батька i вiдправив його без твого вiдома, Фiлiп".


Гнiв i розчарування, якi це визнання викликала у Фiлiпа Мандевiлла, були вiдчутнi i на мить я злякався, що вiн дiйсно може вдарити свого молодшого брата.


"Ти зна"ш, як батько вiдгукувався про доктора Ватсона", - захищаючись, продовжив Едвард. "Ти зна"ш, як вiн читав i збирав сво╖ розповiдi про Шерлока Холмса. Батько знав, що хтось намагався його вбити, i я думав, що доктор Ватсон зможе допомогти. Дiзнавшись обставини вбивства батька, я сподiвався, що вiн зможе залучити до справи Шерлока Холмса ".


Залучити Шерлока Холмса було б, звичайно, неможливо, оскiльки вiн був десь далеко i працював сам по собi, над довгим, важким i цiлком особистою справою. Насправдi це було так довго i важко, що вiн розповiв iсторiю про те, що пере╖хав в Сассекс розводити бджiл. Але тiльки Джон, брат мiстера Холмса Майкрофт i я знали це, i хоча ми знали правду про його "вiдставку", навiть ми не знали, де вiн був.


"Едвард, раз i назавжди, нiхто не вбивав батька", - сказав Фiлiп крiзь зцiпленi зуби. "Його смерть була цiлком природною".


"Дивний тiкер", - зiзнався нам Чарльз, постукуючи себе по грудях для наочностi.


"Але я неодноразово розмовляв з ним," парирував Едвард, - i батько вважав, що його отру╖ли".


"Вiрив, Едвард, вiрив!" Фiлiп плакав. "Ти зна"ш, що батько був сам не свiй в останнi кiлька мiсяцiв. Вiн був у гарячцi."


"Я вiдмовляюся в це вiрити," пробурмотiв Едвард.


"Я жалкую, що вторгся", - сказав Джон. "Можливо, буде краще, якщо ми пiдемо i залишимо цей дiм у жалобi".


"По╖хати?" Я застогнав. "Зараз? Джон, я просто не можу винести цю по╖здку на по╖здi назад сьогоднi ввечерi".


"Тодi ми проведемо нiч у селi", - вирiшив Джон. "Тут поблизу " готель?"


"Фiлiп," сказав Едвард, - це моя вина, що вони тут, i я б вiдчував себе жахливо, вiдганяючи ╖х. Не можемо ми, принаймнi, дозволити ╖м залишитися на нiч?"


"Де ╖м зупинитися, Еддi?" Чарльз кинув виклик: "Кiмната для гостей вже зайнята".


"Кiмната батька порожня", - вiдповiв хлопчик.


"Кiмната батька?" хором вигукнули близнюки.


"Ми не можемо просто прогнати ╖х в таку нiч, як ця".


"О, дуже добре", - зiтхнув Фiлiп i додав собi пiд нiс: "Хоча я не можу уявити гiршого часу для вiдвiдувачiв. Дженкiнс, розведи вогонь у кiмнатi батька. Я попрошу Кухаря приготувати що-небудь на вечерю для вас двох. "З цими словами вiн розвернувся й покрокував геть.


"Ти зна"ш, любий брат, у тебе просто талант ускладнювати нам життя", - заявив Чарльз Едвард, перш нiж теж повернутися i пiти.


"Думаю, тодi менi пора проводити тебе в твою кiмнату", - сказав Едвард, наказуючи Дженкiнсу принести нашi сумки.


Пiднiмаючись по дубовiй сходах з важкими балясинами, ми минули ╖дальню, в якiй великий довгастий стiл був накритий не для трапези, якщо тiльки людина не звик вечеряти при чорних свiчках. Всi штори в кiмнатi були запнутi, на чолi столу стояв великий дерев'яний ящик, в якому я впiзнав по картинцi в журналi шафка медiума.


Кiмната була обладнана для спiритичного сеансу! Едвард, мабуть, помiтив, що я витрiщаюсь, тому що сказав: "Боюся, мiй брат Чарльз живить пристрасть до спiритизму. У нас зупинилася медiум; вона одна в кiмнатi для гостей. Я знаходжу це абсолютно аморальним. Ходiмо сюди."


Якби не прохолода, кiмната, в яку привiв нас Едвард, не могла б зрiвнятися з кращим готелем в королiвствi. Там стояла величезна лiжко з балдахiном i багато оздоблений камiн, який Дженкiнс швидко набрав дров i розпалив. Усi стiни були прикрашенi картинами i гобеленами.


Як тiльки Дженкiнс виконав сво╖ обов'язки i пiшов, Едвард розговорився. "Я дiйсно вiдчуваю, що повинен вибачитися за сво╖х братiв", - сказав вiн. "Вони завжди ставилися до мене як до дитини, але останнiм часом ... Ну, я поняття не мала, що Фiлiп так вiдреагу"".


"Чому ти вiдправив цей лист пiсля того, як твiй батько був вже мертвий?" - Запитав Джон, вiшаючи пальто на стiлець бiля камiна.


"Я подумав, що якщо б заклик про допомогу виходив вiд нього, ви вiдгукнулися б з бiльшою готовнiстю, нiж якщо б вiн виходив вiд мене - людини, якого ви нiколи не зустрiчали. I ви вiдгукнулися. Я знаю, що вже занадто пiзно рятувати батька, але зараз я молюся, щоб його вбивця був спiйманий ".


" Ви переконанi, що його вбили? - Запитав я.


"Абсолютно переконаний", - сказав Едвард. "Бачте, я молодший Пилипа i Чарльза, i з-за цього у мене були iншi вiдносини з батьком, нiж у них. Ми довiряли один одному. Вiн знав, що його отруюють, мiсiс Уотсон. Вiн не марив i нiчого не вигадував, незважаючи на те, що говорять мо╖ брати.


"Ти зна"ш, чому хтось хотiв його вбити?" Запитав Джон.


"Нi", - вiдповiв Едвард.


" Ваш батько назвав у сво"му заповiтi основного спадко"мця? - Запитав я.


"Ми припуска"мо, що це Фiлiп, який старше, хоча й лише на пару хвилин. Ви, напевно, вже з'ясували, що Фiлiп i Чарльз - близнюки. Але ми не можемо знати напевно, тому що на момент його смертi заповiту батька нiде не було знайдено. Фiлiп перевернув цей будинок догори дном у пошуках цього, в той час як Чарльз проводить цi невимовнi - " Його рот, здавалося, був занадто сильним огидою, щоб продовжувати.


"Дай вгадаю," втрутилася я. - Чарльз намага"ться пробудити дух твого батька, щоб з'ясувати, де знаходиться заповiт.


Едвард кивнув. " З цi"ю метою вiн привiв у цей дiм жiнку, яка назива" себе мадам Уида. Саме вона проводить цi ганебнi сеанси.


Я глянув на Джона, перш нiж запитати: "чи ╢ якi-небудь результати в результатi цих ганебних сеансiв?"


"Я не знаю про них з перших рук, оскiльки вiдмовляюся бути присутнiм на них", - вiдповiв Едвард. "Я вважаю ╖х образою пам'ятi батька. Але здоровий глузд пiдказу" менi, що "дине, що виникло в результатi дiй мадам у iди, - це безумство.


"I чому ж ти зараз забива"ш голови сво╖м гостям, Едвард?" - запитав Фiлiп Мандевiль, що стояв у дверях кiмнати. Як довго вiн там пробув, нiхто з нас не мiг сказати.


"Я просто побажав доктору i мiсiс Уотсон добранiч", - соромливо сказав хлопчик, киваючи нам, перш нiж прослизнути повз свого брата i вийти з кiмнати.


"Ти повинен вибачити Едварда", - сказав Фiлiп, коли вiн пiшов. "Смерть батька дуже важко вдарила по ньому, як i всiм нам, але вiн...що ж, вiн молодий. Я пiднявся сказати вам, що кухар готу" ╖жу на кухнi. Ви можете пообiдати там. При"мних снiв. З цими словами вiн зник так само швидко, як i з'явився.


" Як грубо! Джон попрямував до дверей.


Я поклала руку йому на плече: "Навряд чи ми можемо очiкувати, що з нами будуть звертатися як з запрошеними гостями, дорогий. Допоможи менi одягти пальто". Вогонь в камiнi почав зiгрiвати кiмнату.


"Що ж, Фiлiп, схоже, дiйсно контролю" ситуацiю", - пробурмотiв Джон. "Менi шкода бiдного Едварда. I я повинен сказати, що у мене нема" нiчого, крiм поганих передчуттiв щодо цi"╖ справи з спiритичними сеансами. Холмс дотриму"ться думки, що цi так званi медiуми можуть бути використанi в зловiсних цiлях ".


"Наприклад, створення 'духу', який чудесним чином вкаже мiсцезнаходження фальшивого заповiту, в якому спадко"мцем ма"тку названий хтось iнший, а не старший син", - заявила я.


" Саме. I оскiльки Чарльз пiдтриму" зусилля по вiдновленню духу свого батька, логiчно припустити, що саме вiн замiшаний у всьому цьому, можливо, навiть у смертi свого батька. Чого я не розумiю, так це навiщо вiн обтяжу" себе всi"╖ цi"╖ спiритично╖ нiсенiтницею? Якщо мета поляга" в тому, щоб вселити неправдиву волю тiльки для того, щоб згодом виявити ╖╖, чому б просто не зробити це без всяко╖ театральностi?"


"Можливо, мета поляга" в тому, щоб переконати когось у чомусь".


" Ти ма"ш на увазi когось на зразок Едварда?


"Я не знаю, але, можливо, нам варто вiдвiдати сьогоднiшнiй сеанс i з'ясувати".


Постоявши перед камiном, поки воно як слiд не розморозилося, ми спустилися на кухню (зупинившись, щоб запитати дорогу у всюдисущого Дженкiнса), але виявили там досить мiзерну порцiю хлiба, холодну яловичину, сир i гiрчицю, приготовану красивою, повною жiнкою сорока рокiв або близько того, яку, як ми чули, називали не iнакше як "Куховарка". Як ми дiзналися, ╖╖ християнське iм'я було Гвiнет.


"Нiхто не потрудився попередити мене, що прийдуть гостi", - пробурчала вона, "але ж вони i не стали, чи не так?"


"Боюся, ми були сюрпризом для всiх, крiм юного Едварда", - визнала я, вiдкушуючи шматочок сиру.


Здавалося, вона тут же зникла. "Про, якщо майстер Едвард запросив вас, я вважаю, все в порядку", - вiдповiла вона, займаючись сво╖ми справами, якi включали витирання нещодавно вимитих тарiлок i ╖х прибирання, а також випорожнення вази з зiв'ялим, але все ще запашними конвалiями.


"Вiн хороший хлопчик", - пiдкреслила вона, як би маючи на увазi, що близнюки такими не були. "Вiн теж найбiльше схожий на свого батька. Бiдний майстер Руперт".


"Ви брали участь у будь-яких з цих сеансiв?" Я запитав як би ненароком.


"Ах, цi!" - виплюнула вона. "Мiстер Чарльз змушу" мене сидiти всю нiч, щоб завершити коло, вiн говорить, i я не можу сказати "нi". Але менi не подобаються нi вони, нi ця жiнка. Менi слiд було пiти з цього будинку пiсля смертi господаря, але близнюки продовжують менi заважати. Без мене вони, ймовiрно, померли б з голоду.


Коли вона повернулася до сво"╖ посудi, ми з Джоном швидко покiнчили з ╖жею в тишi, а потiм вийшли з кухнi.


Ми з Джоном попрямували до сходами, де зупинилися, враженi фiгурою, яка тепер спускалася сходами. Це було гнучке створення, одягнена в чорне атласне плаття, поверх якого оксамитовим каскадом спадали ╖╖ довге темне волосся. Обличчя в не╖ було юне, майже дiвоче, а в однiй руцi вона тримала запалену чорну свiчку, хоч у хатi було багато свiтла вiд ламп. Спускаючись сходами, вона зупинилася i кинула на нас свiтиться погляд.


"Менi сказали, що в будинку були незнайомцi", - сказала вона.


" Мадам Уида, я гадаю? - Ризикнув запитати я.


Жiнка кивнула.


"Ми теж чули про вас", - сказав я. "Ви знову будете виступати сьогоднi ввечерi?"


"Пiвнiч - це час для духiв".


" I ми можемо бути присутнiм на виставi?


"Я не можу тобi перешкодити", - сказала вона, потiм мовчки ковзнула геть у бiк ╖дальнi.


" Яке незвичне створiння, - промовив Джон пiсля того, як вона пiшла.


"Так, i це повний обман", - вiдповiв я.


" Всi медiуми - шахра╖, моя дорога.


"Можливо, але мадам Уида - шахрайка серед шахра╖в. Двiчi я використав слово "виступати", коли говорив про ╖╖ сеансi. Я зробив це навмисно, знаючи, що для людини, яка або досить божевiльний, щоб дiйсно вiрити, що може спiлкуватися з мертвими, або для досвiдченого шарлатана, який хоче дотриматися пристойностi, припущення, що вiн просто гра", було б серйозною образою. Досвiдчений медiум вiдреагував би з великим обуренням. Однак мадам Уида спокiйно пропустила це повз вуха. Якщо я не помиляюся, вона зовсiм новачок у сво╖й ролi. "


Джон збирався щось сказати, коли крик "Майстер Фiлiп!", що долинув згори, перервав його. Вiн вибiг по сходах (i я пiшла за ним так швидко, як тiльки дозволяли мо╖ спiдницi) i побачив Дженкiнса, в жаху виходить зi спальнi. Чарльз швидко з'явився з-за наших спин i увiрвався в кiмнату Фiлiпа, в той час як шум вивiв Едварда з його кiмнати навпроти по коридору.


"Що вiдбува"ться?" - запитав той.


"Я, як зазвичай, пiднявся, щоб забрати у нього пiднос з напоями, i виявив його на пiдлозi!" Дженкiнс плакав.


"Дозвольте менi оглянути його", - сказав Джон, пробiгаючи повз похмурого Чарльза, який в цей момент виходив зi спальнi Фiлiпа.


"Що сталося?" Запитав Едвард. "Щось сталося з Фiлiпом? Я мушу його побачити!"


"Нi, Еддi, не заходь", - сказав Чарльз, закриваючи за собою дверi спальнi. "Це тiльки ще бiльше засмутить тебе".


Через хвилину Джон вийшов з кiмнати. "Боюся, вiн мертвий," промовив вiн спiвуче. " Тут " телефон? Ми повиннi повiдомити владi.


"Батько нiколи не пiдключав телефон", - сказав Чарльз.


"Фiлiп мертвий?" Еддi закричав. "Як?"


Джон повернувся до нього i серйозно сказав: "Схоже, його отру╖ли".


Годинник у холi пробили перший дзвiнок в одинадцять.


"Зовсiм як батько", - сказав Едвард. "Треба викликати полiцiю. Я пiду за ним сам".


Чарльз повернувся до брата i схопив його за плечi. "Нi, послухай мене, Еддi," заблагав вiн, " ти не можеш пiти. Поки нема". Ти не можеш встигнути туди i назад протягом години, а ти потрiбен нам сьогоднi ввечерi на сеансi ".


"О, святi небеса, тiльки не кажи менi, що ти продовжу"ш в тому ж дусi пiсля смертi свого брата!" Я вилаявся.


"Будь ласка, мiсiс Уотсон, повiрте менi, коли я кажу, що ми повиннi", - вiдповiв Чарлз. "Ми всi повиннi бути разом, заради батька".


"Я не буду", - сказав Едвард.


"Еддi, будь ласка, зроби це для мене", - благав Чарльз. "Якщо не для мене, то для батька. Ми нiчого не можемо зробити для Фiлiпа. Але, можливо, ми можемо щось зробити ..."


"Заради спадко"мця!" Едвард огризнувся. "Добре. Я залишуся. Але як тiльки все закiнчиться, я пiду за полiцi"ю!"


"Поки не прибуде полiцiя," сказав Джон, - я повинен наполягати, щоб нiхто не заходив у кiмнату Фiлiпа. Докази можуть бути турбуватиме".


"Я, наприклад, хотiв би пiти в свою кiмнату", - сказав я. "Я вiдчуваю себе досить втомленим, думаю, менi хотiлося б прилягти, поки не почнеться сеанс. Не мiг би ти пiти зi мною, Джон?


"Так, звичайно", - вiдповiв вiн, проводжаючи мене в нашу кiмнату.


Як тiльки за нами зачинилися дверi, я сказала: "Зна"ш, люба, якби я була поганим драматургом, пишучим це для сцени, я б сказала, що Чарльз вбив свого власного батька, знищив справжн" заповiт, склав фальшиве, назвавши себе спадко"мцем, можливо, "диним спадко"мцем, найняв медiума, щоб його склав "привид" Руперта Мандевилля, а потiм убив Фiлiпа, коли його хитрiсть була розкрита".


"Це погана драма в кращому ╖╖ проявi, моя люба", - усмiхнувся Джон. "А як же Едвард?"


"А що щодо нього?"


"Вiн той, хто пiдробив почерк свого батька досить переконливо, щоб його власний брат не розпiзнав обман, прочитавши його. Хiба хтось з таким винятковим талантом не мiг також пiдробити заповiт?"


Я повинен був визнати, що не врахував цього. Могли Чарльз Едвард бути заодно проти Фiлiпа?


"Дорога," сказав я, - я поняття не маю, якою може бути ця правда, але я надто втомився, щоб турбуватися про це". Вiдкинувшись на лiжко, я закрив очi i став спостерiгати за особами трьох молодих людей, якi кружляли в мо╖й свiдомостi. Тiльки одне здавалося безсумнiвним: на сеансi опiвночi буде розкрито щось важливе.


Наступне, що я згадав, це те, як Джон обережно будив мене. Без п'яти хвилин пiвнiч ми спустилися в затемнену ╖дальню. Мадам Уида сидiла на чолi столу, ╖╖ тонкi риси обличчя здавалися зловiсними у свiтлi чорно╖ свiчки, що стояла перед нею.


Чарльз Едвард, Дженкiнс i Гвiнет сiли за стiл, за яким залишалося три вiльних мiсця. Ми з Джоном зайняли два, а друге, очевидно, призначався для Фiлiпа.


"Спасибi вам всiм, що прийшли", - сказала мадам Уида, досить багатозначно вказуючи на Едварда, який незграбно вовтузився. "Трагедiя знову спiткала будинок Мандевиллей, але сьогоднi ввечерi ми повиннi викинути з голови смерть нашого минулого брата Пилипа i ще раз спробувати зв'язатися з духом Руперта Мандевилля. Я прошу всiх присутнiх взятися за руки".


Джон простягнув руку i стиснув мою лiву руку, в той час як Гвiнет, кухарка, взяла мою праву в холодний, липкий кулак. Чарльзу довелося потягнутися через порожн" мiсце, щоб взяти руку мадам у iди.


"Ми шука"мо астральне присутнiсть Руперта Мандевилля", - мелодiйним голосом промовив медiум. "Повертайся до нас, Руперт Мандевiлль, тво╖ справи на землi не закiнченi". Вона повторила цю благання кiлька разiв, потiм додала: "Повернися до нас i впiзнай людини, який несправедливо вiдправив тебе в могилу!"


"Зараз, хвилинку, мадам Уида", - сказав Чарльз, але перш нiж вiн встиг заперечити далi, медiум почав стогнати низьким чоловiчим голосом, вiд якого в мене по шкiрi побiгли мурашки.


"Вiн наближа"ться", - оголосила вона.


У цей момент чорна свiчка, здавалось, погасла сама по собi, зануривши кiмнату майже в повну темряву. Рука куховарки мiцно стиснула мою, i вона прошипiла: "Менi це не подоба"ться. Я не хочу бути тут".


До цього моменту сеансу менi вдавалося досить добре стримуватися, але коли через секунду дверi кабiнету медiума вiдчинилися, я повинен визнати, що голосно зойкнув. Там, освiтлений примарним зеленим свiтлом, стояв Пилип Мандевiль!


Мо"ю першою думкою було, що це пастка, що Чарльз вислизнув у темрявi i видав себе за Фiлiпа, що було б неважко, враховуючи ╖х зовнiшню схожiсть. Але тепер я мiг ясно бачити молодшого близнюка в страшному вiдображеннi примарного свiтла!


"Поговори з нами, Руперт Мандевiль", - простогнала мадам Уида низьким голосом.


"Я не Руперт Мандевiль," спiвуче мовило бачення, " я Фiлiп Мандевiль!"


Це заява змусила мадам Уида раптово вiдкрити очi, повернутися до шафi i закричати.


"Боже мiй, Чарльз, - вискнула вона, - ми справдi декого повернули! З мене досить!" З цими словами вона схопилася зi стiльця i вибiгла з кiмнати.


Едвард теж спробував пiднятися зi стiльця, але Чарльз кинувся до нього, щоб перешкодити. Звертаючись до примарi, Чарльз запитав: "Чому ти повернувся до нас, брат?"


"Щоб помститися за мо" вбивство", - вiдповiв привид.


"Джон, цього не може бути насправдi!" - Прошепотiла я, i вiн у вiдповiдь мiцно стиснув мою руку.


"Мiй вбивця знаходиться в цiй кiмнатi", - продовжив привид, звернувши свiй блiдий, непевний погляд на кожного з нас, перш нiж зупинитися на одному конкретному людинi. "Це ти вбив мене!" - закричало бачення, вказуючи на Гвiнет, куховарку! "Ти отру╖в мене, точно так само, як отру╖в мого батька!"


"Нi!" Гвiнет закричала, пiдхоплюючись, на щастя, випустивши мою руку. "Я нiчого вам не зробила, мiстер Фiлiп!"


"Ти вбив Руперта Мандевiлла!"


" Я- я, - пробурмотiла вона, затинаючись.


"Точно так само, як ти вбив мене!" - завив привид.


"Неееет!" Гвiнет завила, пiдхоплюючись i вiдступаючи вiд примари. "Це правда, що я вбила майстра, але я присягаюся перед Богом, що нiколи не завдавала тобi шкоди!"


При цьому заявi у мене вiдвисла щелепа, i я помiтила аналогiчну реакцiю з боку юного Едварда.


Чарльз тим часом зiтхнув так, наче з нього звалилася величезна вага, i вiдпустив плечi свого молодшого брата. Однак самий вражаючий вiдповiдь прийшла вiд примари Фiлiпа Мандевилля, який промовив: "Слава богу", перш нiж наказати включити свiтло в кiмнатi.


Коли Чарльз це зробив, "привид" з особою, пофарбованим у блiдо-жовтий колiр, вийшов з шафи, дуже навiть живий.


"Джон, я не розумiю," пробурмотiв я. " Фiлiп був мертвий. Ти сам заявив про це!


"Я так i зробив", - вiдповiв вiн. В цей момент у кiмнату увiрвався полiцейський.


"Ви могли чути, констебль Маколей?" - Запитав Фiлiп, i полiцейський пiдтвердив, що чув.


Чарльз опустився на колiна перед сидячим Едвардом Мандевиллом. "Менi шкода, що довелося втягнути тебе в це, Еддi, але нам потрiбнi всi свiдки, яких ми можемо отримати для розслiдування".


Виглядаючи зовсiм хворим, Едвард повернувся до нещасно╖ куховарцi, яка забилася в конвульсiях ридань. "Навiщо ти це зробила?" - запитав вiн. "Батько з тобою зробив?"


Оговтавшись вiд нападу, вона в лютi пiдняла очi. "Вiн сказав, що не одружиться на менi!" - закричала вона. "Я навiть лягла з ним у лiжко, тому що вiн обiцяв менi!"


"Я не хочу бiльше нiчого чути!" Едвард застогнав.


" Менi дуже шкода, дорогий брате, - м'яко сказав Чарльз, - але ми повиннi. Потiм, повернувшись до кухаря, вiн додав: "Тепер для тебе все скiнчено, вбивця, так що можеш все розповiсти".


"Не смiй говорити зi мною таким тоном, щеня, я могла б бути тво"ю мачухою!" Сказала Гвiнет. "О Господи, скiльки разiв я лягала в його лiжко, все це час припускаючи, що скоро стану господинею дому, а не просто служницею! Потiм настав жахливий день, коли я дiзналася, що вiн просто використовував мене. Я мало не померла, я хотiла померти. Тодi я подумала: "Чому я повинна померти?' Саме тодi i там я вирiшив помститись за себе. Я почав тру╖ти його, спочатку повiльно "


"Ми знали, що ви отруювали його, але як ви це зробили?" Вимогливо запитав Фiлiп, стираючи жовтувате фарбу з особи, яка надавала йому примарну блiдiсть. "Ми дослiдили його ╖жу i не знайшли нiяких слiдiв отрути".


"Я не настiльки дурна, щоб пiдсипати це йому в ╖жу", - усмiхнулася Гвiнет. "Це було в його вечiрньому вiскi з водою. Я переконався, що воду принесли з кухнi, де я тримав...


" Конвалi╖! - Випалила я, не в силах зупинитися. - Навiть вода, в якiй осiли конвалi╖, отруйна. О, чому я не розумiла цього ранiше?"


Чарльз подивився на мене зi страдницьким виразом обличчя. "Насправдi, мiсiс Уотсон, якби тiльки ви це зробили, нам, можливо, не довелося б розiгрувати цей спектакль i так засмучувати Еддi".


"Ця шарада," зiтхнув я, "була роботою не такого вже поганого драматурга".


"Прошу пробачення?" Сказав Чарльз, не розчувши мене.


"О, нiчого особливого".


Пiсля того, як полiцейськi вивели наполовину ридаючу, наполовину опiрну куховарку з будинку, в примiщеннi запанувало нiякове мовчання, тишi, нарештi, порушив Едвард, який сказав: "Я вiдчуваю себе iдiотом! Все це вiдбувалося навколо мене, а я поводився, як останнiй дурень!"


"Еддi," почав Чарльз, - ми знали, що не можемо втягувати тебе в це. Ми з Фiлiпом прекрасно знали, що батька отру╖ли, але...


"Ти сказав менi, що вiн марив!" Еддi закричав. "Ви брехуни!"


"Едвард, нiхто з нас не хотiв заподiяти тобi бiль, - сказав Пилип, - але ми повиннi були продовжувати прикидатися недовiрливими, щоб тримати тебе в невiданнi. Бачите, ми пiдозрювали Кук, але у нас не було доказiв. Батько говорив про те, щоб просто звiльнити ╖╖, але ми не знали, що вона може зробити в помсту. У нас не було iншого виходу, крiм як чекати i сподiватися, що докази ╖╖ вiроломства будуть виявленi. До речi, батько назвав запрошення ╖╖ в свою постiль само╖ сумно╖ помилкою, яку вiн коли-небудь робив, породжено╖ його слабкiстю в по"днаннi з ╖╖ палкiстю. На жаль, це його погубило. Але навiть пiсля його вбивства у нас не було нiяких доказiв, що викривають Кука.


"Так що нiчого не залишалося робити, окрiм як спробувати витягнути визнання з бабусi", - додав Чарльз. "Ми присвятили Дженкiнса у сво╖ та"мницi i почали розставляти складну пастку. Iсторiя з загубленим заповiтом була не чим iншим, як вивертом, i жiнка, яку ви зна"те як мадам Уида, була найнята, щоб зiграти роль медiума.


"Сьогоднi ввечерi був заключний акт драми, покликаний вибити правду Кука, i, як ви бачили, це спрацювало досить добре", - сказав Фiлiп.


"Я все ще не розумiю, чому мене виключили з цього знання", - пробурмотiв Едвард.


"Тому що, дорогий брате, ти не вмi"ш зберiгати секрети", - вiдповiв Чарлз. " Якщо б ми розповiли вам про нашi пiдозри, ви б негайно висунули звинувачення Куховарцi, i вона б випурхнула з курника, як пташка.


"Може, й так, але вона могла би втекти до того, як прикiнчила батька, i вiн все ще був би живий", - вiдповiв Едвард.


"Або, може бути, вона вбила б вас усiх, перш нiж вибiгти за дверi i зникнути", - сказав Джон. "Мiркування тво╖х братiв були здоровими, мiй хлопчик".


"До речi, люба," втрутився я, " тобi треба дещо пояснити самою.


"Правда, Амелiя?"


" Так. Як вийшло, що людина, яку ви оголосили мертвим, насправдi не був мертвий?


Повернувшись до Фiлiпа, вiн запитав: "Менi пояснити, чи ти сам хочеш?"


"Будьте мо╖м гостем, доктор", - вiдповiв старший брат, беручи пляшку брендi з бiчного столика. "Я втомився вiд розмов".


"Ну, як менi пояснили," сказав Джон, " саме наше прибуття сюди становило серйозну загрозу ретельно розробленим планом братiв. Ми були, так би мовити, непроханими акторами у драмi. Але оскiльки ми були тут, Фiлiп вирiшив розповiсти менi про гру, яка дiйсно затiвалася. Поки я був у його кiмнатi, нiбито оглядаючи його мертве тiло, вiн повiдомив менi про цьому планi, присягнувся зберiгати та"мницю i заручився мо"ю допомогою. Ось чому, Едвард, тебе не пустили до нього. Як виявилося, наявнiсть пiд рукою цього хiрурга, який констатував смерть Пилипа, виявилося ефективнiшим, нiж якщо б Чарльз i Дженнiнгс поклялися у цьому ".


"I ти нiчого не сказав менi про це?" Я плакав.


"Чим менше людей знало, тим краще", - вiдповiв Джон. - Крiм того, Амелiя, я хотiв устромити кiлок у серце качки, поширювано╖ вами i Холмсом, що я не можу зберiгати та"мницю. Вiн виглядав позитивно самовдоволеним, коли говорив це, скотина.


"Можливо, я нiколи бiльше не заговорю з тобою, Джон", - сказав я з обуренням.


Тепер "мадам Уида" з'явилася знову, ╖╖ довгий чорний парик був знятий, що дозволило ╖╖ натуральним свiтлим волоссю значно пiдкреслити ╖╖ зовнiшнiсть. "Сподiваюся, у мене все вийшло", - сказала вона.


"Ти була неймовiрна, Джемма", - вiдповiв Чарльз, беручи ╖╖ за руку. "Те, що ти вибiгла з кiмнати в нападi театрального жаху, переконало стареньку, що ми дiйсно викликали привид! Вона зiзналася ще до того, як усвiдомила, що говорить.


"Знайомство в порядку речей", - сказав Фiлiп. " Доктор Ватсон, мiсiс Ватсон, це мiс Джемма Маколей, дочка нашого мiсцевого констебля, молода ледi, яка мрi" потрапити на сцену.


"Який теж був замiшаний у змовi," пробурмотiв Едвард. " Всi, крiм мене.


"I мене не забудь", - сказав я.


Налив келих брендi Джону i один собi, Чарльз сказав: "Ну, слава богу, що це закiнчилося. Отже, розкажiть нам, доктор, яким негiдником був дорогий старий тато, коли був молодий?


"Я йду на пенсiю", - сказав Едвард, все ще переживаючи з-за того, що його виключили з пригоди. "Я не хочу бiльше чути нiяких несподiваних одкровень щодо батька сьогоднi ввечерi".


"Чудова iдея", - сказав я, йдучи за ним сходами. "Спокiйно╖ ночi, майже всiм".


Коли Джон, нарештi, повернувся в спальню - пiсля того, як добру годину або близько того пригощав близнюкiв розповiдями про ╖х батька часiв "Фузилеров", - я виконала свою погрозу мовчання, вiдмовившись навiть побажати спокiйно╖ ночi. Я, звичайно, поговорю з ним знову, хоча ми, можливо, будемо вже в по╖здi i на пiвдорозi до Оксфорду, перш нiж я вiдкрию йому цю та"мницю.


OceanofPDF.com


СПРАВА ПРО ВБИВСТВА ТАРЛТОНОВ, автор Джек Грiш


Повернувшись на Бейкер-стрiт зi сво╖м сусiдом по квартирi Шерлоком Холмсом, я прокинувся рано вранцi 1895 року з болем у лiвому плечi, куди потрапила куля Джезайля i роздробила кiстку пiд час мо"╖ служби в афганськiй кампанi╖.


Холмс вже поснiдав, про що свiдчили крихти, розкиданi по його тарiлцi, i вiдправився в хiмiчну лабораторiю лiкарнi, щоб досягти прориву у сво"му останньому науковому експериментi - принаймнi, так свiдчила записка, що стирчить з-пiд кришки напiвпорожнього кавника.


Все ще ощущавшаяся тупий бiль у плечi навела мене на думки про Мюррее, мо"му хороброму ординарце на вiйнi, який врятував мене вiд попадання в руки вiроломних газi. "Де був сьогоднi Мюррей?" - подумав я, поклавши записку Холмса на стiл i побачивши на зворотному боцi запрошення при"днатися до нього i стати свiдком його вiдкриття.


Мiсiс Хадсон, наша квартирна господиня, мабуть, почула, як я помiшую, тому що незабаром з'явилася з двома яйцями некруто, беконом i тостом, якi я з'╖в в поспiху, щоб не пропустити момент iстини Холмса.


Я швидко пройшов частину шляху до лабораторi╖, що, здавалося, полегшило мо╖ страждання. Я мигцем помiтив порожнiй екiпаж на Грейт-Орм-стрiт поруч iз Британським музе"м, тому махнув кучеру i з комфортом про╖хав залишок сво"╖ подорожi. Я пробирався по лабiринту свежевыбеленных коридорiв величезною лiкарнi, знайомий з кожним перехрестям, поки не добрався до прозекторськiй. Я увiйшов i зрiзав шлях, тому що заднiй вихiд вiв хiмiчний вiддiл, де я вперше зустрiвся з Шерлоком Холмсом кiлькома роками ранiше.


Незабаром в цей чудовий лiтнiй день, я виявив Холмса схилитися над великою скляною кулею, пiд яким стояла лампа Бунзена, аркуш ватману i пiдвiшений над полум'ям пляшечку з червоною рiдиною.


- А тепер, Ватсон, - сказав вiн, нiби я весь цей час був поруч з ним, - подивимося, чи буде моя теорiя вiрною. Розчин йоду утворю" газ, який повинен викликати ефект, який я очiкую ".


У лiченi митi папiр почала змiнювати колiр рожево-фiолетовий. Потiм, немов за помахом чарiвно╖ палички, у полi зору з'явився прихований вiдбиток долонi, з виразно помiтними тепер гребенями i борозенками, петлями i завитками.


"Voila tout!" - Вигукнув Холмс, заламуючи сво╖ кiстлявi, забрудненi кислотою руки. "Це, безсумнiвно, надихне мови трiпати язиком з приводу зароджу"ться бюро вiдбиткiв пальцiв Скотленд-Ярду! Уявiть, до чого могло б призвести такий розвиток подiй в результатi невдалого судового переслiдування Ярдом негiдника Джеремi Конвея або мiжнародного шахрая Бенiто Зiто. Я б подумав, що моя знахiдка отрима" помiтне згадка у ваших хронiках, Ватсон.


Холмс насилу стримував хвилювання, тому переконав мене допомогти вiднести скляну кулю, пальник i флакон з розчином йоду в Скотленд-Ярд, де з властивою йому схильнiстю до драматизму вiн вiдтворив сцену в лiкарняно╖ лабораторi╖ i продемонстрував технiку недовiрливим спiвробiтникам бюро дактилоскопi╖ i жменьцi скептично налаштованих iнспекторiв. Вони були, м'яко кажучи, враженi результатом.


"Я ризикну припустити, що одному або двом з вас це може виявитися в якiйсь мiрi корисним у майбутньому", - передбачив Холмс, применшуючи значення, яке вiн хотiв пiдкреслити.


* * * *


Тодi ми i не пiдозрювали, що новий метод Холмса зiгра" ключову роль у пригодi, яке чекало на нас пiсля повернення в квартиру на Бейкер-стрiт, в моторошному справi, яке привело нас в сонну фермерську село Тарлтон в болотистому окрузi Ланкашир, в трьохстах кiлометрах на пiвнiчний захiд вiд Лондона.


Коли ми повернулися додому, мiсiс Хадсон зустрiла нас у дверi i повiдомила Холмсу, що в нашiй вiтальнi знаходиться молодий спецiальний констебль з далекого провiнцiйного мiстечка з проблемою, яку вiн вважав за краще не обговорювати.


"Я не можу сказати тобi, в чому справа, тому що вiн не захотiв менi довiритися", - пирхнула вона. "Його звуть Х'юберт пологовий будинок".


Ми пiднялися по сходах в нашу квартиру, Холмс простяг руку i представився. Вiн розповiв Роддi, хто я такий, i сказав, що я допомагав у багатьох розслiдувань, проведених Холмсом. Роддi, який стояв прямо i насторожено, сказав Холмсу, що в поданнi нема" необхiдностi, тому що вiн читав мо╖ звiти про подвиги i захоплювався тим, як Холмс розкривав злочини.


"Я сподiваюся, що мiй вiзит сюди призведе до таким же успiшним наслiдкiв у Тарлтоне", - почав вiн. "Я благаю вас, мiстер Холмс, надати допомогу у невiдкладному справi". Роддi пояснив, що те, що здавалося звичайним розслiдуванням зникнення людини, за останнi кiлька тижнiв перетворилося в моторошне загадкове вбивство.


"Розкажiть менi бiльше, констебль Роддi, я весь увага", - прокоментував Холмс. "В даний час я нiчим не зайнятий, i по╖здка в глибинку могла б бути надиха", так i складною".


Роддi продовжив: "Це мо" перше знайомство з вбивством, мiстер Холмс, i, боюся, я повинен визнати, що перебуваю в повнiй розгубленостi щодо того, як дiяти далi. Якщо б тiльки жертва, Джеймс Харлi Керролл, мiг говорити, мене б тут не було, щоб турбувати вас. Але вiн не може говорити з двох причин: перша, звичайно, тому, що вiн мертвий, а друга, тому що вiн втратив голову. Мiстер Керролл, один з наших найбiльш успiшних фермерiв, якi вирощують зерно, був обезголовлений, коли його тiло викинуло на берег рiчки Дуглас на схiд вiд села".


" Не маючи особи, яке можна було б упiзнати, - перебив Холмс, " як вам вдалося встановити особу останкiв?


" Як я вже сказав, мiстер Керролл пропав без вiстi за два тижнi до того, як тiло викинуло на берег, - вiдповiв Роддi, i наш мiський лiкар, що оглядав його, помiтив свiжий хiрургiчний шрам на животi. Вiн повiдомив, що розрiз був зроблений ним, коли вiн оперував мiстера Керролла з приводу грижi всього два мiсяцi тому. Крiм того, одяг на тiлi була iдентифiкована як та, що була на мiстера Керролi, коли його бачили в останнiй раз ".


" Хто бачив його в останнiй раз? - Поцiкавився Холмс.


" Вiд хлопчика-конюха з ферми мiстера Керролла, хлопця вiсiмнадцяти рокiв вiд народження - людини, який подав заяву про зникнення людини.


" Прошу вас, скажiть, - вiв далi Холмс, - що ви дiзналися про iсторiю мiстера Керролла?


"Вiн прожив цiкаве життя, мiстер Холмс," сказав Роддi, - i лише малу ╖╖ частину в Тарлтоне. Мiстер Керролл вирiс там "диною дитиною. Його батьки померли вiд чуми, коли йому було трохи за двадцять, i вони заповiдали йому велику ферму площею майже в п'ятсот гектарiв. Вiн залишив його на пiклування сусiда, який ставився до нього як до сво"╖ власностi, у той час як мiстер Керролл по╖хав в Америку шукати щастя. Вiн вiв розвiдку в захiдному штатi Юта i виявив багате родовище срiбла, ставши власником шахти i заможною людиною.


"Мiстер Керролл купив скотарськi ранчо на територi╖ Вайомiнгу i врештi вийшов на пенсiю мiльйонером, повернувшись до свого ма"тку в Тарлтоне, щоб провести останнi роки життя в якостi сiльського джентльмена.


"Коли доктор Брем проводив розтин, фiрмового шкiряного гаманця мiстера Керролла, зробленого зi шкiри одного з його бичкiв i вигравiрованого з його iнiцiалами, не було в його кишенi, як не було i на його руцi яскравого срiбного кiльця iз лiтерою с нагорi. Я працював над теорi"ю, що мотивом цього вбивства було пограбування, але у мене нема" пiдозрюваних. У двох словах, ось як сто╖ть справа. Зайве говорити, що я вiдчуваю серйозний тиск з боку громадських лiдерiв i мого начальства в полiцi╖ округу з вимогою провести арешт, саме тому я звертаюся до вас, мiстер Холмс ".


"Ваша дилема," повiдомив Холмс спецiальним констеблевi, " виклика" у мене чималу цiкавiсть. Але перш нiж я погоджуся допомогти вам у вашому розслiдуваннi, будь ласка, дайте вiдповiдь на кiлька основних питань. По-перше, були у мiстера Керролла якiсь вороги чи ворожнеча з ким-небудь у селi?


Роддi зробив паузу, щоб подумати, потiм додав: "Напевно ворогiв у нього нема", мiстере Холмсе, але вiн був у сварцi з мiстером Макнотоном, мiсцевим торговцем зерном, з-за суми, яку мiстер Макнотон заплатив мiстеровi Керроллу за десять вагонiв вiвса".


Холмс запитав, чи спiлкувався мiстер Керролл з iншими жителями села.


"Вiн був доброзичливий з усiма, але особливо близьким зi сво╖м сусiдом, сером Iтаном Тарлтоном, другом дитинства, чи╖ пращури заснували село. У мiстера Тарлтона вкрай слабке здоров'я, i мiстер Керролл часто вiдвiдував його, щоб пiдбадьорити. Саме мiстер Тарлтон був доглядачем ферми мiстера Керролла, поки той був у Сполучених Штатах. У мiстера Тарлтона " син, який живе з ним i дба" про його потреби, а також сестра, яка живе в селi. Син Закарi, дуже дбайливо ставиться до сiмейного спадщини i утриму" сiмейну ферму разом з тих пiр, як здоров'я сера Iтана похитнулася ".


"Встановив доктор Брем, що причиною смертi було що-небудь, що передувала обезголовлення?" Холмс запитав.


"Iнших смертельних ран або вiдмiтин на тулуб не було," вiдповiв Роддi, "але без голови розтин було неповним".


Холмс поцiкавився, залишив мiстер Керролл будь-яких спадко"мцiв або останню волю i заповiт.


"Вiн був самотньою людиною в цьому свiтi, мiстер Холмс, без нащадкiв або родичiв. Я особисто ретельно обшукав його будинок i речi, але не знайшов нiчого, що вказувало б на те, хто успадку" ферму мiстера Керролла i його грошi. Я вважаю, що це справа юристiв - торгуватися про те, хто вигра" вiд смертi мiстера Керролла.


Холмс завершив допит наступним питанням: "чи Була рана на ши╖ нерiвною, наче голову вiдрубали сокирою, чи це був поодинокий, чистий порiз, який можна нанести гострим предметом, можливо, ножем або дротом?"


"Мiстер Холмс, це було так, як якщо б його стратили на гiльйотинi", - зiзнався Роддi.


"Ця головоломка манить мене знайти бракуючi частини", - сказав Холмс. "Ми запрошу"мо вас повечеряти зi мною i доктором Ватсоном, вiдпочити тут сьогоднi ввечерi i супроводжувати нас у завтрашньому по╖здi".


Роддi ввiчливо вiдхилив запрошення, сказавши, що ╖╖ не було досить довго, i що вiн сяде на по╖зд, що вiдправля"ться з Клепхем-Джанкшн сьогоднi ввечерi.


"Менi краще вiдправитися в шлях, якщо я хочу встигнути вчасно, i дякую вам обом за увагу до мо"╖ проблеми", - сказав вiн i додав, йдучи: "Ви не знайдете готелю в Тарлтоне, але можете зупинитися в порожньому будинку мiстера Керролла, тому що вiн все ще перебува" у мо╖й власностi. Я залишу ключ в ящику листоношi.


Пiсля цього Холмс говорив мало. Вiн був занурений у роздуми. Одного разу вiн випалив: "Як я вже говорив, Ватсон, нема" нiчого нового пiд сонцем. Все це робилося ранiше".


I пiзнiше, за вечерею Сiмпсона: "Як i у випадку з вбивцею Джефферсоном Хоупом, те, що виходить за рамки звичайного, зазвичай " керiвництвом, а не перешкодою. При вирiшеннi тако╖ труднощi, як проблема констебля Роддi, найголовнiше - вмiти мiркувати заднiм числом.


В той вечiр ми спакували наш багаж, поки Холмс вголос вивчав розклад по╖здiв. "По╖зд на Бiрмiнгем вiдправля"ться в десять годин ранку, i якщо вiн не запiзниться, ми можемо зробити пересадку в Сток-он-Трент, потiм в Манчестер i, нарештi, у Саутпорт, недалеко вiд Тарлтона, загальною тривалiстю у п'ять годин. Ймовiрно, нам доведеться найняти волокушу, яка доставить нас з Саутпорта в колишнiй будинок мiстера Керролла.


* * * *


На наступний день було вже далеко за полудень, коли запряжена кiньми повiз звернула на довгу звивисту пiд'╖зну дорiжку до невисокого будинку в тюдоровском стилi, який належав мiстеровi Керроллу. Наш маршрут пролягав через центр села з ╖╖ двоповерховими цегляними будинками i магазинами, пабом, поштовим вiддiленням i зерносховищами, побудованими близько один до одного, немов у мiстi. За межами мiста сiльська мiсцевiсть вибухнула величезними посiвами пшеницi, вiвса, кукурудзи, зелених овочiв i рiзноманiтних квiтiв, що ростуть на чорноземах, багатих торфом. Ми могли розгледiти тiльки гостроверхi дахи фермерських будинкiв, розкиданих серед полiв.


Холмс вiдiмкнув дверi, що вели в фой" з вимощеним плиткою пiдлогою та стiнами, прикрашеними пейзажними картинами, що зображують сцени американського Заходу. За фой" знаходилася велика вiтальня з величезним камiном, над яким висiли оленячi роги, а також роги бика i гiрського козла. Уздовж однi"╖ стiни кiмнати тяглися книжковi полицi, кожна з яких була заставлена томами за американським правом, класикою, iсторi"ю, а також художньо╖ i документально╖ лiтератури, що оповiда" про геро╖в Вестерну i злочинцiв. Протилежний кiнець кiмнати являв собою справжнiй музей захiдних артефактiв: на дерев'янiй пiдставцi стояла поношене сiдло для верхово╖ ╖зди з срiбними шипами, поруч з ним пара ковбойських чобiт зi змi╖но╖ шкiри i маленький столик, на якому лежав об'"мистий шматок срiбла. Стiну прикрашали кiнськi упряжi, ласо i химернi шпори.


"Наважуся припустити, що цей чоловiк був одержимий сво╖м життям за кордоном", - зауважив я Холмсу, який сидiв за столом i гортав документах, що лежать на ньому. Вiн знайшов у ящиках ще кiлька паперiв i переглядав ╖х, коли пролунав стук у рiзьбленi дубовi дверi.


Я вiдповiв на поклик, i на порозi з'явився молодий темношкiрий хлопець, одягнений в захiдну одяг, в комплектi з брюками з бахромою i крислатим капелюхом, а до його рукавах прилипли пасма сiна.


"Прошу вибачення, сер," смиренно сказав вiн, " але я помiчник покiйного мiстера Керролла в коморi, Олександр Макрей. Можете називати мене Текс. Мiстер Керролл завжди так робив, з тих пiр як найняв мене в Вайомiнгу, коли менi було дев'ять рокiв i я втiк з притулку.


Я проводив його всередину, щоб познайомити з Шерлоком Холмсом, i Текс продовжив у сво╖й спокiйнiй манерi: "Констебль Роддi сказав, що ви прибудете сьогоднi, i я хотiв запропонувати вам будь-яку iнформацiю, яка може вам знадобитися, щоб ознайомитися з обстановкою. Вiн сказав менi, що ви будете розслiдувати вбивство мiстера Керролла, який був менi як батько, якого у мене нiколи не було. Я сподiваюся, що той, хто це зробив, отрима" по ши╖, розтягнуто╖ мотузкою на високiй гiлцi дерева.


Холмс i я були зачарованi невибагливою прямотою Текса. Вiн вiдповiдав на запитання Холмса вiдверто i без коливань. Ми дiзналися, що мiстер Керролл щодня вставав на свiтанку, щоб допомогти Тексу з годiвлею худоби, а ввечерi повертався в сарай, щоб зробити те ж саме. Зазвичай вiн готував снiданок, обiд i вечерю для них двох. У промiжках мiстер Керролл наглядав за працiвниками на полях, ходив по стежках мiж ними, щоб вiдвiдати сера Iтана Тарлтона, ╖здив у мiсто на сво"му улюбленому мерiна по кличцi Яблучко, а рiвно чотири години зупинявся у шинку, щоб випити кухоль пива.


"Я не можу розчарувати бармена - вiн чека" мене там кожен день в один i той же час", - жартував мiстер Керролл.


Одного разу, приблизно мiсяць тому, згадав Текс, мiстера Керролла нiде не було видно на фермi опiвднi, i вiн не з'явився до вечерi. Стурбований, Текс спробував точно визначити мiсцезнаходження мiстера Керролла, простеживши за вiдомим йому слiдах, i виявив, що мiстер Керролл не з'явився на призначену на чотири години зустрiч в пабi. Текс заглянув у сарай i виявив Яблучко в його стiйлi, без будь-яких ознак того, що на ньому ╖здили верхи. Коли в ту нiч на фермi нiкого не було, Текс був упевнений, що з мiстером Керроллом сталося щось жахливе, тому вранцi Текс нагодував коней в самотi, пiшов у свою кiмнату над стайнею, щоб одягнути чисту сорочку, i розшукав полiцiю, щоб заявити про зникнення мiстера Керролла.


" Те, що розповiв нам Текс, багато чого прояснила, - пробурмотiв Холмс пiсля того, як юнак пiшов по сво╖х справах. " Думаю, завтра першим дiлом я зайду до сера Етану Тарлтону. А поки я продовжу огляд речей мiстера Керролла.


В той вечiр, пiсля того як Холмс закiнчив сво╖ дослiдження, ми готувалися до сну, коли прийшов констебль Роддi з новинами, якi не давали нам спати опiвночi.


"Вибачте, що турбую вас, джентльмени, що так пiзно, але я подумав, що ви захочете дiзнатися як можна швидше, мiстер Холмс, що спливло ще одне обезголовлене тiло," оголосив вiн. "Це тiло було знайдено на рiдко вiдвiдуваною стежцi, яка веде вiд окра╖ни мiста повз халупи, в якiй жив сiльський п'яниця Джордж Бейдлер. Схоже, що вiн i " жертва, хоча у нас нема" нiкого, хто мiг би провести впiзнання. Бiдний старий Джордж - вiн був нешкiдливий. Кому могла знадобитися його вбивати? Вiн мiг пролежати там кiлька днiв, i якщо б сьогоднi ввечерi один з наших мешканцiв не по╖хав додому найкоротшою дорогою, виявлення могло б тривати ще довше ".


"Негайно вiдвезiть мене на мiсце злочину, - наказав Холмс, - тому що там можуть бути докази, якi до ранку зникнуть".


Ми про╖хали в пологовий будинок-суррей близько двох кiлометрiв по вузьких дорогах i через невеликий лiс, в кiнцi якого була тележная стежка. Коли ми були недалеко вiд мiсця злочину, Холмс наказав Роддi зупинитися, щоб не потривожити нiяких доказiв.


"Як я неодноразово наголошував доктору Ватсону, - пояснив Холмс, - нема" тако╖ важливо╖ галузi детективно╖ науки, яко╖ так зневажали, як мистецтвом вистежувати слiди".


"Якщо ви пройдете по стежцi крокiв сто, то виявите тулуб, повалене в купу в засохлою калюжi кровi", - порадив Роддi.


Холмс велiв нам обом залишатися в "Сурре╖", а сам узяв лiхтар з борту машини i рушив вгору по стежцi при мiсячному свiтлi. Ми могли бачити свiтло лiхтаря, коли вiн дiстався до мiсця. Лiхтар кiлька митт"востей залишався нерухомим, потiм зробив коло лiворуч i праворуч, потiм знову лiворуч, на деякий час зупинившись. Потiм лiхтар пройшов ще крокiв двадцять стежкою i заглибився в лiс, де на деякий час зник з виду.


Повернувшись, Холмс запитав Роддi, був чоловiк, який повiдомив йому про злочин, верхи на конi, i Роддi вiдповiв ствердно.


"Тодi це поясню" вiдбитки копит", - сказав Холмс, додавши: "╢ три рiзних набору слiдiв. Один набiр вiв у бiк села, слiди, залишенi жертвою. Другий комплект належав вам, констебль Роддi. А останнiй належав вбивцi. Вiн шести футiв на зрiст i важить приблизно двiстi фунтiв. Я визначив це по його довжинi кроку i глибинi колi╖ в м'якому грунтi. На ньому новi черевики з квадратним носком одинадцятого розмiру i шипами на пiдборах. Вiн втiк на возi пiд прикриттям лiсу. Там я втратив слiди вози."


" Але як щодо мотиву, мiстере Холмсе? - Поцiкавився Роддi. - Нiхто не став би красти у п'яницi - у Джорджа не було цiнних речей. Вiн грав у карти в пабi на грошi, щоб купити вiскi. Чи мiг злочинець бути манiяком, який б'" навмання заради гострих вiдчуттiв?"


"Мотив менi поки не ясний, але у мене " пiдозра. Проте обговорювати це поки передчасно", - вiдповiв Холмс, коли ми вiд'╖жджали. "Ви можете органiзувати доставку тулуба в кабiнет лiкаря. Я побачив тут все, що можна було побачити".


Пiсля того як ми повернулися на ферму, Роддi вибачився i пiшов залагоджувати справи на мiсцi злочину, а ми з Холмсом зайшли в будинок, щоб переодягнутися в постiльна бiлизна. Я пiшов спати, а Холмс убрався в свiй фiолетовий халат, плюхнувся в крiсло, поклавши лiктi на пiдлокiтники, з'"днавши кiнчики пальцiв i спрямувавши погляд у стелю.


* * * *


Вранцi я прокинувся вiд того, що Холмс розмовляв з Тексом на кухнi. Вони готували снiданок з пiвдюжини свiжих я"ць, якi Текс прихопив з курника, i сосисок, якi вони дiстали з холодильника.


Холмс повiдомив Тексу про жахливу знахiдку на дорозi для возiв напередоднi ввечерi, i Текс вiдреагував широко розкритими очима.


"Монстр просто кинув його там на поталу канюкам, так?" Сказав Текс. "Констебль Роддi сказав, що мiстера Керролла скинули в рiчку з мосту на поживу рибам. На перилах була пляма кровi.


З ╖хньо╖ розмови я також дiзнався, що Текс вiдвезе Холмса на возi в село, щоб Холмс мiг поговорити з ковалем, потiм в хатину п'яницi Джорджа i далi в будинок сера Iтана Тарлтона.


Я зголосився прибрати за ними, щоб вони не затримувались. Пiсля цього я планував прогулятися по територi╖, погрiтися на теплому сонечку i оглянути мiсцевiсть.


"Це так збуджу" бути з вами, поки ви розслiду"те вбивства", - сказав Текс Холмсу, коли вони сiли в фургон. "Як ти дума"ш, старий Джордж i мiстер Керролл з гордiстю дивляться з небес вниз? Там вони, мабуть, i знаходяться. Жоден з них нiколи не заподiяв шкоди жоднiй душi, поки був на цiй землi".


Холмс запевнив Текса, що Джордж i мiстер Керролл вирушили до сво╖х нагород, i два детектива-консультанта вiддалилися, широко посмiхаючись.


Незабаром я закiнчив роботу на кухнi, взяв свою палицю i почав прогулюватися по дому. Конi, щипавшие траву на пишному пасовище, пiдняли голови i якийсь час слiдували за мною вздовж лiнi╖ паркану з колючого дроту. Це були чудовi м'язистi створення, яких мiстер Керролл привiз з собою з територi╖ Вайомiнг, отримала статус державно╖ в 1890 роцi, коли вiн по╖хав у ╢вропу з Тексом.


Один червоний чалий мустанг, коли я дiстався до мiсця, де паркан повертав пiд прямим кутом, пирхнув i затопал ногами вiдразу за рогом. Щось там потривожило тварина, i я пiдiйшов подивитися. До мого подиву, бiля основи стовпа огорожi було пляма дерну, обесцвеченное чимось, схожим на засохлу кров.


Чи Могло це бути тим мiсцем, де мiстер Керролл розлучився з життям? Я задумався. Я був впевнений, що Холмс буде заiнтригований тим, що я знайшов, i захоче побачити це сво╖ми очима, тому я зазначив мiсце сво╖м казанком, поклавши його на стовп.


Я продовжував йти, поки не досяг сусiднього скотного двору, потiм змiнив напрямок, коли високий, кремезний чоловiк рокiв тридцяти вийшов з сiрого каркасного фермерського будинку i недружнiм голосом попередив мене, що я вторгаюсь на його землю. Я вибачився i швидко повернувся на територiю мiстера Керролла. Я пояснив його поведiнку страхом, який, мабуть, подiляли жителi, тому що серед них бродив вбивця.


Я повернувся в нашу квартиру iншим шляхом, i коли я увiйшов, будинок Кэрроллов був порожнiй. Оскiльки Холмс i Текс ще не повернулися, я вирiшив зайняти себе читанням з книжкових полиць у вiтальнi. Я вивчав назви у роздiлi "класика", i мою увагу особливо привернув один том, "Аналiз Шекспiра" британського драматурга Сiднея Хамфрiса. Я зняв його з полицi, i, на мiй подив, що утворилася щiлини було видно циферблат сейфа в стiнi. "Як чарiвно", - подумав я. "Холмс буде в захватi вiд цього мого другого вiдкриття", - сказав я вголос самому собi. Моя допитливiсть ще бiльше зросла, коли я дiзнався, що натискання кнопки на полицi призводить до того, що весь книжковий шафа вiдсува"ться вiд стiни, вiдкриваючи доступ до невеликого сейфу. Я повернув книжкова шафа в нормальне положення.


Я спробував зосередитися на обранiй мною книзi, але передчуття розповiсти Холмсу про свою детективно╖ роботi завадило менi вникнути в сенс сказаного. Отже, я поставив Проаналiзованого Шекспiра назад на полицю. Я почав ходити взад-вперед по кiмнатi, дуже нагадуючи звичку Холмса занурюватися у сво╖ думки.


Нарештi, близько двох годин дня, я почув, як конi i вiз пiд'╖хали до головних ворiт. Холмс увiйшов у дiм один, а Текс попрямував до сараю, щоб розпрягти фургон i остудити упряжку.


"Текс, звичайно, базiка", - почав Холмс, але я перебив його, щоб подiлитися сво╖ми новинами про обесцвеченном плямi на стежцi.


"Чудово, Ватсон!" - вигукнув вiн. "Це iдеально впису"ться в мою теорiю цi"╖ справи! Тепер до книжково╖ шафи. Текс повiдомив менi, що мiстер Керролл зберiгав важливi документи i американськi долари в сейфi, захований за полками.


Я був пригнiчений, i мо" розчарування було очевидним. "Я виявив сейф, поки вас не було, i хотiв шокувати вас цим", - повiдомив я Холмсу, коли вiн запитав мене, чи не сказав вiн чого-небудь, що образило мене. Я показав Холмсу кнопку, i вiн натиснув ╖╖.


Коли сейф був вiдкритий, Холмс щiльно притулився вухом до дверцят i почав повертати диск вправо i влiво. Я знав, що вiн досконало володi" навичками зломщика, але не пiдозрював, що злом сейфiв входить в його репертуар.


"Я почув клацання тумблерiв", - прошепотiв вiн через кiлька митт"востей. Вiн повернув ручку, i сейф вiдкрився. "Аллоа!" - випалив вiн.


Холмс був вражений змiстом листа. Там було п'ятдесят тисяч доларiв готiвкою, документи на все майно мiстера Керролла, документ з сирiтського притулку в Вайомiнгу, ксерокопiя угоди сорокарiчно╖ давнини мiж мiстером Керроллом i сером Iтаном Тарлтоном, банкiвськi депозитнi квитанцi╖ плюс заповiт, пiдписаний пiсля того, як мiстер Керролл пере╖хав на ферму за межами села.


"Я був переконаний, що людина його положення був би обережний у веденнi таких записiв", - заявив Холмс. "╢дине питання полягало в тому, де". Холмс вiднiс документи до столу, розклав вже лежали на ньому папери i сiл вивчати новi, я заглядала йому через плече. Вiн порився у внутрiшнiй кишенi пiджака, дiстав глиняну трубку i кисет з махоркою, наполовину набив трубку, раскурил ╖╖ i вiдкинувся на спинку стiльця. Дим вився до стелi, поки Холмс жадiбно читав.


"Це означа", що мiстер Керролл усиновив Текса, коли йому було тринадцять рокiв, як раз перед вiдплиттям в Англiю", - резюмував Холмс. "I вiн заповiв Тексу все земне майно. Ми повиннi негайно повiдомити Тексу.


Ми пiшли в сарай, коли Текс годував коней вечерею. Вiн був приголомшений i збитий з пантелику цi"ю iнформацi"ю.


"Голли," промовив вiн спiвуче. - Тепер я знаю, чому вiн ставився до мене як до сина. Але як ти дума"ш, чому мiстер Керролл тримав це в такому секретi?


"Я не знаю напевно, Текс, - вiдповiв Холмс, - але, можливо, вiн хотiв уникнути того, щоб ви стали пихатим i зарозумiлим, як той характер, який ми виявили у сина сера Етану Тарлтона. Яким би не був вiдповiдь, твiй названий батько забрав та"мницю з собою в могилу.


"Це все змiню"", - продовжив Текс. "Тепер у мене бiльше обов'язкiв. Я не впевнений, що зможу з ними впоратися".


"У вас " кiлька рокiв на пiдготовку", - додав Холмс. "У заповiтi обмовля"ться, що ви успадку"те багатство i власнiсть мiстера Керролла, коли вам виповниться двадцять один рiк. На даний момент все це знаходиться в руках довiрено╖ особи в Америцi ".


Ми всi повернулися на ферму до вечерi, i Текс засипав Холмса питаннями про майбутн".


"Прямо зараз," сказав вiн, - " питання оплати працi польових робiтникiв. I, чесно кажучи, у мене самого трохи не вистача" грошей".


Холмс сказав йому, що в сейфi достатньо коштiв для задоволення цих потреб. "Пiд керiвництвом пiклувальника у вас не буде нiяких турбот", - сказав Холмс.


Пiсля того як ми по╖ли i освiжилися, Холмс попросив мене вiдвезти його до дiлянки дерну з передбачуваним плямою кровi. "Залишилося достатньо сонячного свiтла, щоб вiдправитися туди, провести тест i повернутися сюди до настання темряви", - припустив вiн.


Хоча я втомився, я погодився, i ми вирушили пiшки до стовпа, на якому я повiсив казанок. Пiд вечiрнiм сонцем пляма було менш помiтним, нiж вранцi. Холмс дiстав з кишенi пiджака шкiряний футляр, всерединi якого лежало кiлька маленьких флакончикiв з рiзними рiдинами. Вiн дiстав одну з футляра, зiрвав кiлька травинок з забрудненого дiлянки i занурив ╖х у флакон з прозорим розчином. "Якщо рiдина ста" жовтою, значить, це кров на травi", - повiдомив вiн менi. Так i було. "Значить, мiстер Керролл зустрiв свiй кiнець, - припустив Холмс, - перш нiж дiстався до будинку сера Етану Тарлтона". Холмс вказав на пагорб попереду i сказав, що ферма Тарлтонов знаходиться вiдразу за ним.


"Значить, це був хтось iз садиби Тарлтонов, хто прогнав мене сьогоднi", - сказав я йому i розповiв про свою зустрiч з цим високим, мiцним хлопцем.


"Бiльш нiж ймовiрно, що це був син сера Етану, Закарi", - припустив Холмс. "Я теж вважав його недружнiм. Вiн помилково повiдомив менi, що, живучи на фермi Кэрроллов, я вторгаюсь на землю, яка тепер по праву належить його батьковi. Вiн стверджував, що в письмовiй угодi мiж його батьком i мiстером Керроллом недвозначно прописано право власностi." Холмс сказав, що сер Iтан Тарлтон мало допомiг у розслiдуваннi, тому що страждав слабоумством i мав слабке серце, з-за чого бiльшу частину часу був прикутий до лiжка. "У нього проблеми з пам'яттю", - зiзнався Холмс пiд час нашо╖ зворотно╖ прогулянки до фермi мiстера Керролла.


* * * *


В серединi ранку наступного дня Холмс i Текс вирушили на возi в офiс магiстрату, головного архiварiуса округу. По дорозi вони повиннi були за╖хати за констеблем Роддi, який повинен був отримати судовий наказ про вступ у володiння оригiналом старого угоди мiж мiстером Керроллом i сером Iтаном Тарлтоном. Холмс пiдозрював, що угода, яка перебува" у справi з свiтовим суддею, могло бути нещодавно змiнено.


"Я поясню, коли повернуся з документом", - сказав Холмс, коли я пiдiйшов до ворiт, щоб проводити ╖х.


Щоб скоротати час, поки ╖х не було, я вiдкрив тому пiд назвою "Аналiз Шекспiра" i незабаром був загiпнотизований, вперше дiзнавшись, що iсну" гiпотеза про те, що Бард був не однi"ю людиною, а насправдi зборами драматургiв, якi використовують псевдонiм Вiльям Шекспiр. Я вважав це абсурдним, прокручуючи в головi безлiч цитат з драм i намагаючись уявити, що вони були справою рук бiльш нiж одного генiя.


Час пролетiв непомiтно, оскiльки я все ще був поглинений авторським аналiзом, коли в серединi дня в дверi увiйшли Холмс, Роддi i Текс.


"Все так, як я i пiдозрював, Ватсон", - оголосив Холмс. "Вiзьмiть зi столу роздруковану копiю угоди i порiвняйте ╖╖ з оригiналом. Була замiнена сторiнка, яка суперечить тому, що " в копi╖. Звернiть увагу на водяний знак - зображення дурника в крислатому капелюшку з пiвнячим гребенем i нашийнику з п'ятьма козирками, на кожному з яких зображений дзвiночок. На пiдроблено╖ сторiнцi оригiналу вiн знаходиться в iншому мiсцi. Дурень знаходиться у правому центрi на трьох iнших справжнiх сторiнках i в лiвому нижньому кутку на замiнено╖ сторiнцi.


"Я вiдсилаю вас до мо"╖ монографi╖ з датування документiв. Паперова фабрика Маккiна перемiстила розташування водяного знака в нижнiй лiвий кут всього два роки тому, що означа", що пiдроблена сторiнка була вставлена нещодавно ".


Те, що стверджував Холмс, було правильним, коли я порiвняв цi два документи. На пiдроблено╖ сторiнцi вказувалося, що п'ятсот гектарiв землi мiстера Керролла повернуться у власнiсть сера Етану Тарлтона i його спадко"мцiв, якщо мiстер Керролл помре ранiше вiд нього, в той час як у копi╖ не згадувалося про таке спадкування.


"Тепер потрiбно встановити особу фальшивомонетника," оголосив Холмс. " По дорозi сюди я запозичив у сiльського лiкаря пальник Бунзена i газовий балончик, Ватсон. I цей скляну кулю, що закрива" годинник на камiннiй полицi, повинен спрацювати, якщо вас не утруднить принести його вниз. "Потiм Холмс дiстав флакон з розчином йоду зi шкiряного футляра в кишенi пiджака, встановив свою лабораторiю на кухонному столi i помiстив сторiнку з питанням пiд скло пiсля того, як запалив пальник i встановив флакон на маленькiй пiдставцi, яку вiн також принiс з собою.


"Скоро ви побачите прихованi вiдбитки пальцiв i долонi злочинця", - порадив Холмс Роддi, коли пiдроблена сторiнка почала мiняти колiр. Роддi з благоговiнням спостерiгав, як на полях з'явився вiдбиток каблука право╖ руки, а також три вiдбитки пальцiв у верхньому лiвому кутку.


Холмс сказав: "Все, що залишилося зробити, - це порiвняти ╖х з вiдбитками молодого Закарi Тарлтона, що ми можемо зробити за допомогою судового наказу i трохи типографсько╖ фарби, яку ми можемо придбати в газетi village weekly".


Текс, який був у рiвнiй мiрi вражений таким розвитком подiй, вiдвiз Роддi в село, щоб внести свiй внесок. Тим часом ми з Холмсом обговорювали висновки за пляшкою портвейну, яку взяли зi стелажа мiстера Керролла в ╖дальнi.


Наближався вечiр, коли Роддi повернувся у сво"му "Сурре╖". Текс вже прибув в порожнiй возi i збирав команду. Ми з Холмсом забралися в "суррей" слiдом за Роддi, який по╖хав до будинку Тарлтонов.


Закарi Тарлтон був впертий, але вiн неохоче дозволив Холмсу розмазати чорнило по сво╖м рукам i зробити ╖х вiдбиток на аркушi паперу - пiсля того, як Роддi вручив молодому Тарлтону судовий наказ.


"Що ти намага"шся цим довести?" - зажадав вiн вiдповiдi.


"Ми дамо вам знати вранцi, пiсля того як порiвня"мо вашi вiдбитки з тими, якi ми виявили за угодою мiж вашим батьком i мiстером Керроллом", - вiдповiв Холмс.


"Як ви можете вiдновити мо╖ вiдбитки пальцiв зi старого документа, який був пiдписаний до мого народження?" Тарлтон хотiв знати.


"Я використовую надiйний метод", - повiдомив йому Холмс.


"Ваш метод - чисте безумство", - заперечив вiн i попрямував на кухню, щоб змити чорнило, витягнувши вперед сво╖ мiцнi руки.


Повернувшись в будинок мiстера Керролла, ми з'╖ли тарiлку тушковано╖ яловичини, яку Текс приготував в нашу вiдсутнiсть, що залишилася вiд вечерi з тушкованим м'ясом, який ми ╖ли напередоднi ввечерi.


"Мiстер Керрол, е-е, мiй батько навчив мене готувати," сказав Текс, - але я не так добре володiю з плитою, як вiн. Але з мо╖м рагу буде легко впоратися, особливо коли ти такий же голодний, як i ми всi.


Холмс не поспiшав проводити порiвняння, будучи переконаним, що два набору вiдбиткiв будуть збiгатися. Вiн був настiльки впевнений в собi, що поступився цю честь Роддi, вручивши йому збiльшувальне скло i посадивши за письмовий стiл у вiтальнi. Роддi ретельно вивчив вiдбитки i в кiнцi кiнцiв оприлюднив свiй висновок: "Це iдеальна зупинка, мiстере Холмс. Що нам робити далi?"


Холмс сказав, що вранцi зустрiнеться з молодим Тарлтоном, але хотiв би зробити це сам. "Вiн мiг би сказати менi щось, чого не став би у вашiй присутностi, констебль пологовий будинок".


"Ну, якщо ти так кажеш," вiдреагував Роддi, - але я наполягаю на тому, щоб пiти з ним i почекати "сурре╖" бiля будинку на той випадок, якщо вiн вирiшить побитися".


"Я б теж хотiв там бути", - втрутився я.


Холмс погодився i на наступний день ми разом вирушили в садибу Тарлтонов. Роддi зупинив "суррей" так, щоб його не було видно з парадних дверей, i Холмс пiдiйшов до нього пiшки, пройшовши приблизно двiстi крокiв. Як тiльки ми переконалися, що вiн в безпецi, Роддi пiдвiв "суррей" ближче до дому.


Холмс зник майже на годину. Коли вiн вийшов, то супроводжував Захарiю Тарлтона в "Суррей". Молодий Тарлтон виглядав розпатланим, з глибоко╖ рани на щоцi у нього текла кров.


"Перед вами," сказав Холмс як нi в чому не бувало, - фальсифiкатор, холоднокровно убив шановного Джеймса Харлi Керролла, а також п'яницю Джорджа Бейдлера. Молодий мiстер Тарлтон, присутнiй тут, зiзнався в цьому.


Роддi був приголомшений. Я, навпаки, чекав подiбних заяв. Роддi надiв айронса на негiдника i посадив його на задн" сидiння "суррея" мiж мною i Холмсом, пiсля чого ми попрямували в бiк села.


Пiзнiше, пiсля того як укладеного помiстили в крихiтну в'язницю, Роддi вiдвiз нас в будинок Кэрроллов, де Текс зустрiв новину захопленими вигуками.


" Як ви дума"те, вони його скоро задерти? - запитав вiн Холмса i Роддi.


"По-перше, це питання справедливого судового розгляду", - попередив Роддi.


" Значить, вiдразу пiсля цього? - Заблагав Текс.


"Можливо, тодi", - вiдповiв Холмс.


" Як ви його спiймали, мiстере Холмсе? Текс продовжив.


Потiм Холмс пояснив усiм нам етапи свого розслiдування. По-перше, поряд з тiлом Бейдлера були виявленi вiдбитки черевикiв вбивцi. "Молодий Тарлтон носить кiлька точно таких же, як я описав", - сказав Холмс.


По-друге, коли Холмс оглядав мiсце злочину, вiн знайшов у лiсi залiзний обiд вiд колеса фургона. "Сiльський коваль повiдомив менi, що в той самий ранок, пiсля виявлення тiла Бейдлера, вiн полагодив колесо фургона з вiдсутнiм ободом для молодого Тарлтона", - продовжував Холмс.


Крiм того, за словами Холмса, в селi вiн дiзнався, що м'язистий мiстер Тарлтон був майстром володiння шаблею, чого його навчив його дiд, син сера Банастра Тарлтона на прiзвисько М'ясник. Сер Банастр вiдрубував голови сво╖х ворогiв одним помахом шаблi пiд час американсько╖ вiйни за незалежнiсть.


"Коли я подiлився з Тарлтоном цi"ю iнформацi"ю i тим фактом, що у нас " докази того, що вiн пiдробив угоду, - сказав Холмс, - Тарлтон прийшов в лють i схопився за одну з схрещених шабель над камiном. 'Ви надто багато зна"те, Холмс, так що вам теж вiдрубають голову,' пробурмотiв вiн. Я ухилився вiд його випаду i вихопив другий палаш. Вiн атакував, а я парирував. Ми були залученi в цей бiй всього хвилину, коли я перехопив випад i обеззбро╖в його, приставивши кiнчик свого клинка до його грудей. Тодi я запитав його, що вiн зробив з головами мiстера Керролла i Джорджа Бейдлера, i вiн зiзнався, що поховав ╖х на сiмейному кладовищi за сво╖м будинком. Вiн також визнав, що позбавив життя Бейдлера просто для вiдводу очей, щоб вiдвести пiдозри у смертi мiстера Керролла, як я i припускав з самого початку ".


"Це означа", що вiн убив старовину Джорджа нi за що, i вiн убив мiстера Керролла, щоб успадкувати цю ферму", - додав Текс. "Шибеницi для нього недостатньо".


OceanofPDF.com


ТАТУЙОВАНА РУКА, автор: Марк Билгрей


╢ ряд випадкiв, якi я описав в хронiцi з участю мого друга Шерлока Холмса, якi я вирiшив не публiкувати. Деякi з них носять дуже делiкатний полiтичний характер, i якщо б вони були оприлюдненi, це могло б серйозно пiдiрвати свiт, iснуючий мiж нашою нацi"ю i деякими iноземними державами. Iншi випадки я також вирiшив зберiгати в закритому ящику, в банкiвському сховищi на Чарiнг-Крос, тому що, якщо подробицi цих справ спливуть, вони потенцiйно можуть поставити пiд загрозу життя ряду видних громадських дiячiв та ╖хнiх сiмей.


╢ ще один клас справ, якi я тримаю в секретi з-за того факту, що вони мiстять елементи або подi╖, якi я вважаю занадто сенсацiйними або фантастичними, щоб у них вiрити. Випадок, про який я збираюся розповiсти, вiдноситься до цi"╖ категорi╖.


Справедливо вiдзначити, що за роки, що минули з тих пiр, як сталися цi жахливi iнциденти, свiт зазнав безлiч змiн. Хоча протягом часу не притупило вплив того, що сталося в тi днi, я вважаю, що це певною мiрою пiдготувало громадськiсть до того, щоб прийняти це справу або, принаймнi, пiдiйти до нього неупереджено. Саме керуючись цi"ю фiлософi"ю, я вирiшив ризикнути його випуском. Зробивши цi заяви, я повинен визнати, що, якби я особисто не був свiдком всього того, про що я збираюся розповiсти, власними очима, нема" нiяких сумнiвiв в тому, що я вважав би себе скептиком.


* * * *


Пригода почалося рано холодним зимовим ранком, коли я ще жив у кiмнатi на Бейкер-стрiт, 221Б. Мене розбудив Шерлок Холмс, який наказав менi негайно одягнутися.


Коли я попросив у нього пояснень, вiн просто сказав: "Одягнiть теплий одяг, Ватсон, ми вируша"мо в сiльську по╖здку".


З цими словами вiн залишив мене виконувати його накази. Я знав свого друга досить добре, щоб розумiти, що марно намагатися витягти з нього iнформацiю. Вiн розповiсть менi бiльше свого часу.


Не встиг я закiнчити голитися, як дверi вiдчинилися, Холмс просунув голову в кiмнату i сказав: "I, будь ласка, вiзьмiть свiй револьвер".


Моя цiкавiсть тепер остаточно розгорiлося, i ми з Холмсом вирушили в таксi на Паддингтонский вокзал. Опинившись там, Холмс купив нам квитки, i за мить ми увiйшли у вагон i сiли.


"Як би ви поставилися до того, щоб провести день на морi?" - спитав Холмс.


Хоча в попереднiх розповiдях я час вiд часу згадував про дивне почуття гумору Шерлока Холмса, вважаю, я нiколи до нього не звикну.


"Зараз лютий", - вiдповiв я, вiдчуваючи себе натуралом з мюзик-холу.


Холмс посмiхнувся, дiстав з кишенi пальто конверт i витяг листа. "Наш друг, iнспектор Лестрейд, був настiльки люб'язний, що запросив нас в мальовничу прибережну село в Корнуоллi пiд назвою Харбортон. Схоже, там сталося вбивство, причому з деякими дивацтвами.


" Незвичайний? - Запитав я, добре знаючи iнтерес Холмса до всього незвичайного.


Саме тодi Холмс почав читати з листа. "Жертвою був хтось Алвар Харрiс, чоловiк шiстдесяти семи рокiв, який жив на вiдокремленiй фермi приблизно в п'яти милях вiд мiста. Тиждень тому мiсцева мешканка Мiллiсент Стокса, яка перiодично заходила до Харрiсу додому, щоб привезти йому продукти, виявила його пропажу. Вона бачила його живим тiльки напередоднi вдень, коли вiн попросив ╖╖ повернутися на наступний день з щотижневою газетою, яку вона забула йому принести.


"Обшукавши будинок, Стокса виявив плями кровi бiля сараю. Пiдозра одразу ж впала на сусiда Харрiса, Едмунда Кольера, який жив у чверть милi вiд нього. Було вiдомо, що Харрiс i Коль"р терпiти не могли один одного. Схоже, причина цього твердження у тому, що Харрiс дозволив сво╖м коровам пастися на землi Кольера, незважаючи на численнi прохання Кольера про зворотне.


"Судячи з усього, Харрiс був неговiрким людиною, у нього не було живо╖ сiм'╖, i вiн рiдко ви╖жджав у мiсто. Коль"р, навпаки, поштовий службовець на пенсi╖, який жив зi сво"ю дорослою дочкою, часто спiлкувався в мiсцевому сiльському пабi i використовував свiй час для занять сво╖м покликанням - скульптурою ".


Я виглянув у вiкно i побачив, як будiвлi Лондона видаляються вдалину, а Холмс продовжував читати з листа.


"Пiсля допиту Мiллiсент Стокса була виключена з числа пiдозрюваних. Ретельний обшук будинку Харрiса i прилеглiй територi╖ не виявив жодних iнших доказiв; як i обшук в будинку Кольера. Крiм перерахованих вище обставин, здавалося, не було нiчого, що могло б пов'язати Кольера зi злочином.


"Все змiнилося два днi потому, коли на мiсцевий пляж викинуло людську руку, яку знайшов проходив повз рибак. Огляд руки виявив два татуювання, якi заплаканий Стокса вiдразу визнав належать покiйному.


"Коль"р був негайно заарештований, i при черговому обшуку в його будинку було виявлено кiлька пив, якi, як стверджував Коль"р, вiн використовував у сво╖х скульптурних роботах. З-за стану руки жертви, яка була вiдрубана з бритвено╖ точнiстю, незабаром стало очевидно, що ми спiймали злочинця.


"Коли Колльеру представили цi докази, вiн наполягав на сво╖й невинуватостi. На цьому справа могла б i закiнчитися, якби не дочка Кольера, Кетрiн, яка говорить, що вони з батьком були вдома всю нiч, коли було ско"но злочин.


"Саме Кетрiн Коллиер наполягла, щоб я зв'язався з вами, мiстер Холмс, в надi╖, що ви зможете зробити чудо i врятувати ╖╖ батька вiд шибеницi". На цьому лист закiнчувався.


"Схоже, Лестрейд задоволений тим, що у нього " винна сторона i що справа розкрита", - сказав я.


"Коли Лестрейд вiдчува" задоволення, свiт здрига"ться", - сказав Холмс з легкою усмiшкою, потiм дiстав кiлька фотографiй з конверта, в якому прийшов лист.


"Я повинен попередити вас, Ватсон, незважаючи на ваш вiйськовий медичний досвiд, ви вважа"те цi фотографi╖ не чим iншим, як жахливими".


Холмс простяг менi фотографi╖. Враховуючи його звичайну схильнiсть до драматизму, я не був упевнений, чого чекати, але в даному випадку вiн не перебiльшував. Я з огидою дивився на фотографi╖.


На кожнiй була фотографiя вiдрубано╖ руки, зроблена пiд рiзними кутами. Я звернув увагу на особливо дивну манеру, з якою була порiзана рука, а потiм на два татуювання на верхнiй частинi бiцепса. Верхня була майже прямокутно╖ форми, та, що була нижче, являла собою iлюстрацiю двох переплетених виноградних лоз. Ще нижче я помiтив три темнi кола, якi не були татуюваннями, хоча я не був упевнений, що саме це було, можливо, якiсь рани. Потiм я побачив дiлянку почорнiлою набряку шкiри, який часто зустрiча"ться у потопаючих.


"Що ви можете сказати менi про мiстера Харрiса, подивившись на його руку?" - спитав Холмс.


"Це рука здорового чоловiка, якщо не сказати кiлька повнуватого, - сказав я. - На пальцях мозолi, так що само собою зрозумiло, що вiн працював руками".


" Чудово, Ватсон.


"Татуювання, звiсно, вирiзняються. Можливо, вiн був любителем мистецтва або просто прихильником моди. З тих пiр як ряд членiв королiвсько╖ сiм'╖ створили vogue, публiка, як завжди, наслiдувала ╖х приклад ".


Холмс глянув на фотографi╖, потiм сказав: "Жертва важила двадцять стоунiв, була шести футiв на зрiст, у не╖ було сиве волосся, вона багато часу проводила на вулицi (без сумнiву, доглядала за сво╖ми тваринами). Вiн був удiвцем, якi втратили свою кохану дружину не бiльше п'яти рокiв тому, пiсля чого шукав усамiтнення. Але в той час як багато чоловiкiв, що опинилися в подiбних обставинах, починають пити, намагаючись заглушити сво╖ печалi, Харрiс балував себе тiстечками, тортами, булочками, пирiжками, печивом i еклерами. Все це було природно для нього, оскiльки його професi"ю був майстер-пекар. Пiсля смертi дружини в його життя не було iнших романiв. Вiн був нав'язливим людиною, чий зовнiшнiй гнiв маскував внутрiшню емоцiйну бiль ".


"Звiдки вам це вiдомо, Холмс?" - Запитав я, приголомшений.


"Окружнiсть руки вказувала на його обхват, i звiдси потрiбно лише оцiнити пропорцi╖ тiла i реконструювати його в геометричнiй прогресi╖, в чому так, як це робить натуралiст, спецiалiзу"ться на палеонтологi╖, при розкопках ново╖ кiстки динозавра. Колiр волосся видно з маленьким неушкодженим фолiкулiв. Темний колiр обличчя вказу" на те, що чоловiк багато часу проводив на сонцi. Четвертий палець на лiвiй руцi ма" бiльш свiтлий вiдтiнок навколо третьо╖ кiсточки, очевидно, через вiдбитка обручки, яке зняли тiльки в останнi кiлька днiв. Якщо цього було недостатньо, щоб заявити про свою вiчно╖ любовi, татуювання у виглядi переплетених виноградних лоз, популярного зображення, що символiзу" таку вiчну вiдданiсть, усува" всi сумнiви.


"Що стосу"ться того, що його вага " результатом його власного пустощiв, iлюстрацi"ю над виноградними лозами " буханець хлiба. Тату╖ровка, яка вказу" на чию-небудь професiю, не рiдкiсть, особливо серед певних класiв. Його муки i примус видно за станом його нiгтiв. Вони покусали - огидна звичка, яка наводить на думку, що вiн був один, оскiльки мало хто з жiнок змирився б з таким негигиеничным i соцiально неприйнятним поведiнкою свого чоловiка ".


"Вражаюче," сказав я.


"Ризикну повторитися, Ватсон, це дiйсно досить елементарно. Однак, сказавши це, цi фотографi╖ викликають бiльше запитань, нiж дають вiдповiдей. Не могли б ви висловити припущення про те, яким iнструментом можна було вiдрiзати руку цiй людинi?


"За винятком того, що, можливо, вiн потрапив у зубчастi колеса якийсь великий заводський машини, про яку я незнайомий, i навiть тодi я, чесно кажучи, важко пояснити дивну нерiвномiрнiсть розрiзу. Вида"ться малоймовiрним, що навiть нiж хiрурга мiг би досягти таких результатiв ".


"В точностi мо╖ думки".


"Не часто ми в чомусь сходимося".


" Не недооцiнюйте себе, Ватсон, вашi спостереження безцiннi.


Я дивилася у вiкно на проплывавшую повз сiльську мiсцевiсть i думала про бiдного мiстера Харрiса.


* * * *


Через декiлька годин ми прибули в Харбортон, i на вокзалi нас зустрiли Лестрейд i мiсцевий констебль, суворого вигляду чоловiк на прiзвище Данбар. Нас проводили до екiпажу, потiм повезли через сонну маленьке село до пагорбiв за нею. Чверть години потому ми згорнули на вiдокремлену дорогу i зупинилися бiля котеджу, який, як нам повiдомили, належав Едмунду Коллиеру, затриманому. Дверi в котедж вiдкрила красива жiнка не бiльше двадцяти рокiв з чорними як смола волоссям.


"Мiстер Шерлок Холмс, я вважаю," сказала вона, роблячи реверанс, як нiби вiтала при╖хала знатну особу. " Я Кетрiн Коллiнз.


" Мiс Коль"р, - представив Холмс, - це мiй друг i колега, доктор Ватсон. Я думаю, ви вже знайомi з iнспектором Лестрейдом i констеблем Данбаром.


"Так", - сказала вона, виглядають не надто щасливою.


Ми увiйшли у вiтальню, i Холмс пiдiйшов до картини, що висiла над камiнною полицею, - портрета худорлявого, крихкого чоловiка рокiв шiстдесяти, одягнений у просту бiлу сорочку i темнi штани.


"Ваш батько," сказав Холмс.


"Так," пiдтвердила мiс Коллиер, " вiн вимiняв у мiсцевого художника скульптуру цi"╖ людини. Портрет за портрет.


"Ви стверджу"те, що в нiч убивства ви були тут?" спитав Холмс.


"Так", сказала мiс Коллиер, " я була з батьком всю нiч. Коли на наступний день ми почули новину вiд констебля, це стало для нас обох справжнiм шоком".


"Чи можливо, щоб ваш батько вийшов на вулицю в ту нiч так, щоб ви його не помiтили?" - спитав Холмс.


" Нi, мiстере Холмс. Навiть якщо б я його не бачив, я б напевно почув, як вiн iшов, оскiльки у мене кiмната поруч з кiмнатою, i я дуже чуйно сплю. Крiм того, мостини стогнуть, а дверi та вiкна скриплять при вiдкриваннi. Хоча, наскiльки я розумiю, того, хто ско╖в цей огидний вчинок, знадобилося б для цього бiльше, нiж кiлька хвилин.


"Абсолютно вiрно", - сказав Холмс. " Ми можемо озирнутися?


"Звичайно", - вiдповiла дiвчина.


Я супроводжував Холмса з кiлькох кiмнатах будинку, в кожнiй з яких стояли дерев'янi скульптури. В основному це були бюсти або маленькi фiгурки. В сара╖ за будинком ми знайшли майстерню зi столом, на якому лежало кiлька пив рiзних розмiрiв, а також молотки, сокири та iншi iнструменти ремiсника.


Звiдти ми вийшли на вулицю i побачили коня i воза. Тут Холмс опустився на колiна i оглянув колеса воза. Через хвилину чи двi вiн пiдвiвся i зустрiвся поглядом з Лестрейдом i Данбаром, якi стояли в декiлькох футах вiд нас, спостерiгаючи за нами.


Кетрiн Коллiнз пiдiйшла до Холмсу i запитала: "чи ╢ якась надiя для мого батька?"


" Якщо ви пита"те мене, чи вiрю я, що вiн убив мiстера Гаррiса, то моя вiдповiдь - нi.


"Це абсурдно", - сказав Лестрейд.


"У нас " вiдповiдний людина," сказав Данбар, "в цьому ви можете бути впевненi".


"Коли справа доходить до злочину, нема" нiчого певного, крiм невизначеностi", - сказав Холмс. "Не падайте духом, юна ледi. Я сподiваюся незабаром повiдомити вам хорошi новини".


* * * *


Поки ми ╖хали по дорозi в екiпажi Данбара, я розмiрковував, чи варто було Холмсу бути таким оптимiстом. Я не бачив нiчого, що ставило б пiд сумнiв офiцiйну версiю справи, не кажучи вже про те, що вказувало б на невиннiсть Едмунда Кольера. Але як тiльки Холмсу приходила в голову якась iдея, його вже було не переконати. Я турбувався про мiс Коллиер. Я не хотiв, щоб у не╖ були нереалiстичнi очiкування i, як наслiдок, згодом вона була розчарована.


Через п'ять хвилин ми зупинилися перед iншим котеджем. Цей був бiльше попереднього, i трава перед ним трохи заросла.


"Ми зберегли мiсце подi╖," сказав Лестрейд, коли ми йшли по дорiжцi до вхiдних дверей, "чого б воно не коштувало".


Холмс повернувся до Лестрейду, явно не здивований. Данбар вiдiмкнув дверi, i ми увiйшли всередину.


Вiтальня була обставлена просто: дерев'яний стiл i кiлька стiльцiв. На шафi стояло кiлька фотографiй в рамках, на яких був зображений повний чоловiк - iмовiрно, Харрiс - з пухкою жiнкою - iмовiрно, його покiйною дружиною.


При обшуку в коморi були виявленi банки з сухофруктами, шоколадом i кiлька банок варення. На прилавку лежала черства паляниця хлiба i кiлька традицiйних корнуоллских пирiжкiв, якi, судячи по запаху, зiпсувалися.


Потiм ми вийшли на вулицю i попрямували до сараю, який був порожнiй. На землi перед ним були плями кровi, про яких Лестрейд згадував у сво"му листi. Холмс оглянув ╖х, потiм звернув свою увагу на безлошадную карету, що стояла неподалiк. Як i в попередньому котеджi, вiн оглянув колеса вiзка, потiм, здавалося, звернув увагу на маленького волове очко, який сiв на сусiдн" колоду. Птах ╖ла черв'яка.


Потiм Холмс пiдiйшов до кущiв неподалiк вiд сараю i оглянув ╖х. Я повернувся до Лестрейду i Данбару, якi спостерiгали за подiями, як менi здалося, з виразом крайньо╖ нудьги.


"А обвинувачений," сказав Холмс, повернувшись пiсля сво"╖ вилазки в кущi i звернувши увагу на двох представникiв закону, " я можу з ним поговорити?


"Зрозумiло, мiстер Холмс," самовдоволено сказав Данбар, " якщо це прискорить ваш вiд'╖зд з нашого середовища, ви можете трохи поговорити з ним.


Тепер було очевидно, що Лестрейд i його новообретенный один безмiрно веселилися за наш рахунок. Хоча це мене нескiнченно дратувало, Холмс, здавалося, не помiчав ╖х вiдносини.


* * * *


Повернувшись у мiсто, ми попрямували в мiсцеву в'язницю. Едмунд Коль"р вiтав нас у сво╖й камерi з ентузiазмом засудженого, змирився зi сво"ю долею. Вiн виглядав ще бiльш виснаженим i крихким, нiж на сво"му портретi.


Бесiда Холмса була короткою i, здавалося, нiчого iстотного до справи не додала. Пiзнiше Холмс запитав Данбара, не може вiн порекомендувати йому житло на нiч. Констебль дав нам назву "диною в мiстi готелю i трактиру "Харборвью", який, як виявилося, перебував в декiлькох хвилинах ходьби звiдси.


Опинившись там, на волi вiд Лестрейда i його тiнi, Холмс, здавалося, трохи розслабився. У трактирi ми замовили на вечерю варену трiску-пашот, i пiсля того, як ╖╖ принесли, Холмс сказав: "Схоже, Ватсон, перед нами надзвичайно незвичайна справа, що буя" безлiччю перипетiй".


"Незважаючи на заяви Лестрейда i Данбара про зворотне", - спiвучо промовив я.


"Жоден з наших друзiв, схоже, не ма" нi найменшого вiдношення до того факту, що Коль"р, чоловiк зростом не бiльше восьми стоунiв, iмовiрно вступив у бiйку з Харрiсом, якому було двадцять стоунiв, використовуючи те, що, безсумнiвно, було тупим предметом - на пiдставi мого огляду плям кровi - i поодинцi здолав його, забрав тiло, iмовiрно, для поховання в якому-небудь вiдокремленому мiсцi, у яких, до речi, в цьому регiонi браку". I все ж все це було зроблено та"мно, без вiдома, згоди або спiвробiтництва його дочки ".


"Вона могла збрехати", - неохоче сказав я.


" Ти вiриш в це не бiльше, нiж я.


"I це не поясню" наявнiсть руки".


"Нi, - сказав Холмс, до╖даючи свiй обiд. "Якщо вiрити Лестрейду i Данбару, просте вбивство, вчинене з "диною метою, крiм як заспоко╖ти надокучливого сусiда, призвело до того, що частина тiла жертви була знайдена в п'яти милях вiд мiсця злочину на пляжi".


"Це дiйсно виклика" певнi питання", - сказав я.


"Дiйсно, ризикуючи повторенням, наприклад, того, як крихкий хлопець здолав би людину в три рази бiльше себе, пiдняв тiло на пiдводу i - замiсть того, щоб поховати його приватним чином i зручно у вiдокремленому мiсцi - з величезним ризиком виявлення i затримання, вирiшив розрiзати тiло на шматки i про╖хати п'ять миль, щоб викинути його в океан".


" Дiйсно, справжня головоломка.


"М'яко кажучи," сказав Холмс, - але я забув згадати про одну дрiбницю. Що ви про це дума"те, Ватсон? Холмс дiстав з кишенi маленький скляний пухирець i простягнув його менi.


"Де ти це взяв?" - Запитав я, розглядаючи ампулу.


" З кущiв бiля сараю Харрiса, прямо з-пiд носа Лестрейда i його друга.


На склi були частинки коричневого нальоту, який мiг вказувати на наявнiсть ряду речовин, але запах, хоча i слабкий, був безпомилковим. "Це хлоралгiдрат".


" Як ви зна"те, це потужний транквiлiзатор швидко╖ дi╖.


" Чи Могли Альвара Харрiса накачати наркотиками, а потiм забити до смертi?


"Ця iдея, схоже, дiйсно ускладню" справу".


"Це також передбача" ретельну навмиснiсть злочину, що, мабуть, ще бiльше виключа" мiстера Кольерса як злочинця".


"Можливо, Ватсон, ми наближа"мося до рекорду за кiлькiстю схожих висновкiв по однiй справi", - сказав Холмс, посмiхаючись.


Коли ми розплачувалися за рахунком, Холмс запитав бармена, чи не зна" вiн який-небудь землi на довколишнiх пагорбах, яку можна було б купити.


"Час вiд часу," вiдповiдав краснолицый чоловiк, - ви роздуму"те про те, щоб пере╖хати сюди, сер?"


"Так," сказав Холмс, "у мене " iдея стати фермером-молочником".


"Ось як?" перепитав бармен, витираючи руки об брудний фартух i недовiрливо дивлячись на Холмса.


"Як тут йдуть справи з сiльським господарством?" спитав Холмс.


"Господарство тут прекрасне," сказав бармен, "але якщо у вас будуть власнi корови, моя порада - добре за ними доглядати, так як останнiм часом тут почастiшали крадiжки".


" Гнати худобу?


"Судячи з усього, зроблено вночi. I все ж нiхто не повiдомив про мiсцеве фермера, у якого корiв бiльше, нiж у них самих".


Коли ми вийшли з корчми, я повернувся до Холмсу i вигукнув: "Що все це означало?"


"Просто теорiя, яко╖ я дотримуюся," вiдповiв вiн, посмiхаючись. " Не варто турбуватися, у мене нема" безпосереднiх планiв пере╖жджати з нашо╖ квартири на Бейкер-стрiт найближчим часом. А тепер ходiмо, Ватсон, нам необхiдно негайно подихати солоним повiтрям.


День хилився до вечора, коли ми з Шерлоком Холмсом прогулювалися по вимощених брукiвкою сiльським вулицям i незабаром опинилися на мiському кам'янистому пляжi.


Якщо не вважати кiлькох рибалок, якi сидiли бiля витягнутих на берег човнiв i чинивших сво╖ мережi, мiсце було пустельним. Небо затягли хмари, i з океану перед нами дув холодний пiвнiчний вiтер.


Холмс побрiв геть, озираючись по сторонах. Я глянув на село позаду нас, потiм направо i вдалинi побачив досить значний ма"ток, що сто╖ть високо на вершинi скелi, що пiдноситься над водою.


Коли я помiтив, що Холмс теж дивиться на нього, я пiдiйшов до одного з рибалок i сказав: "Вибачте, а ви випадково не зна"те, хто там живе?"


Чоловiк iз зморшкуватим обличчям, ледь вiдiрвавши погляд вiд штопання, вiдповiв: "Вiн належить лiкаревi Фiлiпу Пакстону, мо"му самому великому клi"нтовi".


" Вiн ╖сть багато риби? - Запитав я.


"Не 'я', а з тваринами". Коли чоловiк помiтив мiй здивований погляд, вiн додав: "Вiн вчений, трима" акварiуми з рибами, в тому числi великими, i навiть з тюленями. Вони страшенно голоднi. За останнi два мiсяцi вiн подво╖в сво╖ замовлення. Останнiм часом я забезпечую його щонайменше сотню фунтiв в тиждень, як i мiй друг он там, i деякi iншi чоловiки теж.


Я подякував йому, потiм при"днався до Холмса, i ми повернулися в готель. Коли ми повернулися в нашу кiмнату, я переказав наш коротка розмова з рибаком, поки Холмс розкурював трубку, i, на мiй подив, вiдповiв,


"Доктор Фiлiп Пакстон - нащадок однойменно╖ родини, яка займа"ться iмпортом чаю. Один час вiн був видатним натуралiстом i морським бiологом з громадського акварiума зоологiчного саду Рiджент-Парку. Однак вiн був виключений Морсько╖ бiологiчно╖ асоцiацi"ю i змушений пiти зi сво"╖ посади в акварiумi з-за його неортодоксальних теорiй про життя в океанi. Майте на увазi, що багато вчених, чи╖ iде╖ були вiдкинутi при ╖х життя, потiм були прийнятi пiзнiшими поколiннями ".


"Як вийшло, що ви зна"те про таку людину?" - Запитав я.


"Ватсон, читання газет - моя робота. Коли я отримав лист Лестрейда, я згадав, що Пакстон ви╖хав з Лондона, щоб жити в будинку сво╖х предкiв у цiй частинi Корнуолла. Як я вже говорив вам при нагодi, коли я пояснюю сво╖ методи, вони здаються набагато менше слiпучими - зовсiм як сценiчний фокусник, демонстру" сво╖ iлюзi╖.


Я сьорбнув брендi з фляжки i помiркував над тим, що ми дiзналися за останнi кiлька годин. Холмс пiдiйшов до вiкна, затягнувся люлькою i подивився на потемнiле небо. На столi я помiтила номер мiсцево╖ газети, який, ймовiрно, залишила поко╖вка, коли прибирала постiльна бiлизна. Заголовок свiдчив: "Мiсцевий житель затриманий за звинуваченням у вбивствi".


Холмс повернувся до мене i сказав: "Я пропоную нам трохи вiдпочити, у нас попереду дуже напружений день, i нам потрiбно буде ви╖хати ранiше".


"Але, - сказав я, - хiба ми вже не допитали всiх, хто пов'язаний з цi"ю справою, i не оглянули мiсце злочину?"


"Багато чого ще належить зробити", - сказав Холмс у сво╖й звичайнiй загадково╖ манерi.


Я знала, що краще не питати його, що буде в завтрашньому маршрутi. Замiсть цього я зробила ще один ковток свого напою i приготувалася до сну.


* * * *


Коли я прокинувся вранцi, Холмса вже не було. Як тiльки я закiнчив одягатися, вiн увiрвався в кiмнату.


" Ось ви де, Ватсон! Одягайте пальто i капелюх, i ми вирушимо в дорогу.


Бiля готелю нас чекали пастка i кучер, i ми увiйшли всередину.


"Я подумав про дещо-кого, з ким ми ще не говорили", - сказав я. "Мiллiсент Стокса, жiнка, яка заявила про зникнення Харрiса i виявила кров перед сара"м".


"Я допитав ╖╖ до того, як ви встали", - вiдповiв Холмс, у той час як кучер вiв свою кiнь з брукованими вулицями. "Як я i думав, у не╖ не було важливих фактiв, якi можна було б додати до нашого розслiдування, але я був би недбалий, якщо б не порадився з нею".


"Про", - вiдповiв я пригнiчено. На мить менi здалося, що я справдi натрапив на iдею, яку Холмс якимось чином випустив з уваги.


" Ви, без сумнiву, вiдвiдували акварiум в Рiджент-парку, - сказав Холмс, рiзко мiняючи тему.


"Звичайно," вiдповiв я, - коли я був школярем, я ходив туди досить часто. Я був зачарований спостереженням за рибами, як i бiльшiсть дiтей".


"Сьогоднi ми вiдвiда"мо те, що, як я припускаю, буде мiнiатюрною версi"ю цього чудового "рибного будинку", як його називають у народi. Ми нанесемо вiзит докторовi Фiлiпу Пакстону ".


"Iмовiрно, це пов'язано з даною справою".


Холмс розсмiявся. " Сподiваюся, ви не дума"те, що вiд всього цього солоного повiтря я вiдчув пахощi, не так, Ватсон? Я вважаю, що науковий досвiд доктора Пекстона може пролити свiтло на цю справу.


Потiм Холмс замовк, оскiльки екiпаж став пiднiматися по схилу. Через декiлька хвилин ми зупинилися перед особняком Фiлiпа Пекстона. Судячи з тонкою кам'яно╖ обробцi, йому було не менше трьохсот рокiв. Холмс звелiв водi"вi почекати нас, хоча до нашого повернення могло пройти деякий час. Водiй кивнув, i ми з Холмсом попрямували до будинку.


Поки ми це робили, я не мiг втриматися вiд захоплення захоплюючим видом на океан внизу. Величезну дверi будинку вiдкрив грубуватого виду дворецький, статура якого бiльше скидалося на боксерський ринг, нiж на житло джентльмена.


Коли Холмс згадав, що ми дi"мо в офiцiйнiй якостi вiд iменi мiсцевого констебля, вираз обличчя чоловiка пом'якшало, i нас запросили до велико╖ зали i посадили на стiльцi, якi виглядали такими ж старими, як i сам будинок. Слуга спитав, чи не хочемо ми чаю. Коли ми ввiчливо вiдмовилися, вiн вклонився i пiшов.


У великому залi були високi кам'янi стiни, на яких були розвiшанi середньовiчнi гобелени, схрещенi мечi i фамiльний герб. Уздовж ряду стiн стояли старовиннi, прикрашенi витiюватою рiзьбленням дерев'янi столи, а також величезнi вази з засушеними рослинами. ╢диною аномалi"ю було те, що там, де традицiйно можна було очiкувати побачити портрети предкiв маслом в рамках, були майстерно намальованi риби. Я бачив тунця, оселедець, камбалу, блакитну рибу i трiску.


Перш нiж я встиг повнiстю усвiдомити ╖х значення, хол увiйшов чоловiк рокiв шiстдесяти у бiлому халатi хiрурга.


"Я доктор Фiлiп Пакстон, - сказав вiн, - а ви, ма" бути, Шерлок Холмс. Звичайно, я читав кiлька ваших справ. А це, мабуть, ваш хронiкер, доктор Ватсон.


"Ми прийшли обговорити з вами справу, в якiй ви можете надати деяку допомогу," сказав Холмс.


"Насправдi", - сказав доктор Пакстон. "Я був би дуже радий допомогти всiм, чим зможу. Але спочатку, не могли б ви надати менi люб'язнiсть? Я наполягаю на тому, щоб показати вам мою маленьку лабораторiю".


Ми пройшли широким коридором. На стiнах висiло ще бiльше картин iз зображенням риб. Через мить ми опинилися у великiй галере╖, де стояли масивнi склянi акварiуми, якi - як i передбачав Холмс - легко змагалися з тими, що були в Рiджент-парку.


"Ось мо╖ друзi", - сказав доктор Пакстон, вказуючи на перший акварiум."Це деякi мiсцевi види: макрель, трiска i блакитна риба".


Ми проходили повз одного акварiума за iншим, кожен бiльше попереднього, поки не зупинилися перед акварiумом розмiром з будинок. Всерединi нього плавали сiрi тюленi, як нiби ╖м було начхати на весь свiт. З'явився м'язистий чоловiк зi сходами i поклав ╖╖ на борт резервуара. Потiм вiн узяв вiдро, забрався наверх i скинув рибу у воду.


Доктор Пакстон деякий час спостерiгав за печатками, потiм повернувся до Холмсу i до мене.


" Я дослiджую кожен аспект життя цих прекрасних створiнь. Я впевнений, мiстер Холмс, якщо ваша репутацiя вiрна, що ви, можливо, чули про мо╖х, е-е, розбiжностi з iнститутом.


"Без сумнiву, недалекi мислителi," сказав Холмс.


"А," сказав Пакстон, - я бачу, ви повнiстю усвiдомлю"те ситуацiю. Але тут менi не перед ким звiтувати, не потрiбно догоджати потенцiйним благодiйникам. Цi релiквi╖ у Лондонi насмiхалися над будь-якою iде"ю, яка не вписувалася в ╖х вузькi погляди на свiт. Наука не повинна схилятися перед банкiрами, щоб рухатися вперед ".


"Добре сказано", - сказав Холмс. "Менi нема" потреби нагадувати вам, що зовсiм недавно парова машина мiстера Фултона була предметом таких насмiшок з боку самозваних експертiв".


Доктор Пакстону, схоже, дуже сподобалися коментарi Холмса, i вiн повiв нас у ще один акварiум. Цей був вдвiчi бiльше попереднього. У ньому були дельфiни.


"Тихоокеанськi дельфiни," сказав Холмс. " Чудовi тварини. Деякi стверджують, що володiють певним вродженим iнтелектом.


При цих словах очi доктора Пакстон загорiлися. " Ви мене диву"те, мiстере Холмс.


"Я виявив, що багато гiднi iде╖ зароджуються на периферi╖ суспiльства, якi спочатку вiдкидаються мейнстрiмом, - сказав Холмс, - тiльки для того, щоб в остаточному пiдсумку бути прийнятими тими ж самими скептиками i невiруючими, якi потiм намагаються приписати собi".


"Я пiдозрюю, що виграш правоохоронних органiв - це втрата науки", - сказав Пакстон, ведучи нас назад по склянiй галере╖.


"I це весь ваш морсько╖ звiринець?" спитав Холмс.


"Так, виключаючи тi органiзми, якi зображенi на предметних стеклах пiд мо╖м мiкроскопом".


Я подумав, що це приголомшлива колекцiя. Я й уявити собi не мiг, що у всiй Англi╖ може бути ще одна подiбна, що знаходиться в приватних руках. Ми повернулися у великий зал i сiли. Потiм Холмс пред'явив фотографi╖, якi вiн показував менi в по╖здi.


" Перш нiж ви поглянете на них, доктор Пакстон, я повинен попередити вас про ╖х графiчному характер.


"Я людина науки, сер", - сказав Пакстон, клiпаючи очима.


"Дуже добре," сказав Холмс, "якщо ви читали мiсцеву газету за останнi кiлька днiв, ви, мабуть, чули про людськiй руцi, знайдено╖ на пляжi недалеко звiдси".


" Боюся, що я занадто занурений у свою роботу, щоб стежити за новинами.


"Я б хотiв, щоб ви подивилися на цi фотографi╖ i висловили менi свою професiйну думку. Чи вiдомо вам, яка-небудь морська iстота, яка могла створити таке з людиною?"


Холмс передав Пэкстону фотографi╖. Пекстон уважно вивчив ╖х, потiм сказав: "На них нема" слiдiв зубiв, якi вказували б на акулу, незважаючи на рiдкiсть такого нападу на людей. Але навiть у цьому випадку порiз був би не таким гладким, як цей.


"Чи мiг кiт бути вiдповiдальний за це?"


" Наважуся сказати, що нi. Ще раз, у кiлькох вiдомих менi документально пiдтверджених випадках були б слiди укусiв, а шкiра i костi були б зазубренi. Навiть пiрань╖, якi ростуть у Пiвденнiй Америцi i нiколи не водяться в цих холодних водах, залишили б слiди сво╖х крихiтних, гострих, як бритва, зуби. Я не бачу тут жодних свiдчень чого-небудь подiбного. Я не знаю жодно╖ риби або океанiчного ссавця, здатного завдати тако╖ шкоди саме таким способом ".


Пакстон повернув фотографi╖ Холмсу, який швидко встав i сказав: "Спасибi, доктор Пакстон, ви надали неоцiненну допомогу. Ходiмо, Ватсон, наш водiй чека"".


Ми повернулися в село i зупинилися перед готелем, пiсля чого Холмс велiв менi пiднятися в нашу кiмнату i почекати його, оскiльки у нього "були деякi справи.


Я вийшов з екiпажу, i вiн швидко вiд'╖хав. Проходячи через просто обставлений вестибюль i пiднiмаючись по сходах, я гадав, що збира"ться робити мiй друг. Опинившись у кiмнатi, я коротав час за читанням книги, яку знайшов на полицi про видобуток олова в Корнуоллi. Хоча стиль книги здався менi, м'яко кажучи, кiлька сухуватим, тема була напрочуд захоплюючою.


* * * *


Вже сутенiло, коли Шерлок Холмс повернувся в дуже збудженому станi.


" Ходiмо, Ватсон, - сказав вiн, - i захопiть свiй револьвер. Ми швидко наближа"мося до розв'язки нашо╖ справи.


"Але як?-"


"Нема" часу пояснювати, кожну мить зволiкання може коштувати життя".


Ми вибiгли з готелю, потрапивши в ту ж пастку, яка привела нас у ма"ток вранцi. Була нiч, i над нами висiв повний мiсяць.


"Ми ╖демо в ма"тку," прошепотiв Холмс, ймовiрно, для того, щоб водiй його не почув.


" У такий час? - Запитав я.


У що Холмс втягував нас? Подумав я. З його тону я запiдозрив, що ми навряд чи будемо присутнi на офiцiйному званому обiдi. Хоча причина нашого нiчного вiзиту вислизала вiд мене, моя впевненiсть у здатностi Холмса взяти верх була непохитною.


Коли ми були на пiвдорозi до ма"тку, Холмс звелiв водi"вi повернути на iншу дорогу, лiворуч, повертаючи нас вглиб кра╖ни. Я був абсолютно збитий з пантелику, оскiльки тепер ми вiддалялися вiд ма"тку. Дорога знову повернула, i ми в'╖хали в густу дiброву. На щастя, мiсяць давала нам трохи свiтла, iнакше ми б напевно заблукали.


Раптово Холмс наказав кучеровi рiзко зупинитися. Потiм вiн чиркнув сiрника, запалив лiхтар i наказав менi вийти з екiпажу. Коли я це зробив, вiн теж вийшов i вiдпустив кучера. Екiпаж помчав, залишивши нас з Холмсом одних в густому лiсi.


"Iдiть за мною," прошепотiв Холмс, тримаючи в руцi лiхтар.


Я не мiг не ставити собi очевидних питань. Де ми були? Чому ми тут? I що, чорт вiзьми, ми робили? Ми йшли кiлька хвилин. В приглушеному свiтлi я спiткнувся об кiлька колiй у твердiй бруду.


Незабаром пiсля цього ми досягли валуна, схожого на яблуко. Потiм Холмс сунув руку в кишеню пальто, дiстав згорнутий папiрець i пiднiс до не╖ лiхтар. Побiжно глянувши на листок, вiн сунув його в кишеню, пройшов кiлька крокiв i озирнувся.


" Ось що, Ватсон, слiдуйте за мною i тримайтеся дуже близько.


Бiльше я не мiг цього терпiти. Терпiння - чеснота тiльки до певного моменту. " Отже, Холмс, я думаю, саме час...


" Ви абсолютно правi, Ватсон. Коли це ма"ток було побудовано понад чотириста рокiв тому, було багато побоювань з приводу цiлком реально╖ можливостi облоги, i каменярi, якi його будували, отримали iнструкцi╖ вiд свого лорда i господаря прокласти запасний тунель в цей лiс ".


" Дотепно, але як ви дiзналися про його iснування?


"У нас буде багато можливостей обговорити це пiзнiше, але прямо зараз час ма" вирiшальне значення".


Вiн пiдняв лiхтар, який висвiтлив ряд кам'яних ступенiв, майже повнiстю покритих густим листям.


"Тримайте револьвер напоготовi, Ватсон," сказав вiн, коли ми спустилися по сходах i пiдiйшли до iржаво╖ залiзно╖ дверi. Вона була замкнена на висячий замок. Холмс дiстав в'язку ключiв, вибрав один, вставив у замок, i той вiдкрився. Потiм дверi наслiдувала його приклад з тихим скрипом.


Холмс пiдняв лiхтар, i я побачив тунель прямо перед нами. Я дiстав з кишенi пiстолет i мiцно стиснув його, коли ми увiйшли в печеру. Там було темно i пахло цвiллю. Лiхтар освiтлював дорогу, поки ми йшли по уявному нескiнченним тунелю. Кажуть, що самий первiсний страх людини - темрява, i в той момент я в цьому не сумнiвався.


Поступово прохiд став вже, i ось, нарештi, ми пiдiйшли до отвору. Тут Холмс повернувся до мене i прошепотiв: "Не розмовляйте, Ватсон. Тепер ми повиннi почекати".


Холмс погасив лiхтар, i через вхiд перед нами ми побачили величезну печеру, освiтлену моторошним мерехтливим свiтлом. Вiдразу за отвором, де ми стояли, був вузький гребiнь. Ми пройшли кiлька крокiв, крадькома поглянули за край. Там, приблизно в двадцяти п'яти футiв нижче, знаходився величезний грот, заповнений водою.


Ми повернулися в тунель. Раптово я почув голоси. Спочатку вони були приглушеними, але я впiзнав голос доктора Пекстона серед iнших. "Ось i все," сказав вiн, "пiшли, давай не будемо змушувати ╖╖ чекати".


"Так, сер", - вiдповiв iнший голос. В iнтонацi╖ цi"╖ людини був вiдтiнок пiвнiчно╖ Кра╖ни.


"Обережнiше з цим," сказав Пакстон, "давайте нiчого не пролл"мо".


"Вiн важкий, сер", - сказав iнший голос, на цей раз явно кокни.


"Нiяких сперечань," суворо сказав Пакстон.


Потiм ми з Холмсом побачили, як тро" чоловiкiв вийшли з iншого тунелю i зупинилися на виступi, не бiльше нiж в декiлькох футах вiд нас. Ми вiдступили, щоб нас не помiтили.


Крiм Пекстона, я дiзнався ще одного чоловiка - його слугу (хоча зараз на ньому були робоча сорочка i пара брудних штанiв). Разом з ними був чоловiк, якого ми бачили на сходах годують рибу.


Те, що послiдувало далi, буде переслiдувати мене до кiнця мого життя. Один з чоловiкiв витяг вiдро з рибою i вилив його вмiст через виступ у воду внизу. Iнший чоловiк взяв друге вiдро i зробив те ж саме.


На мить запанувала тиша, а потiм я почув плескiт води. Потiм з води, пiднялося щось, подiбного до чого я нiколи ранiше не бачив. Це було масивне щупальце, яке можна побачити у восьминога, за винятком того, що воно було щонайменше п'ятдесяти футiв у висоту i по колу нагадувало велику римську колону. Вiн був покритий присосками рiзних розмiрiв.


Друге щупальце такого ж розмiру з'явилося збоку вiд нього, кiлька хвилин барахталось у водi, а потiм вони обидва зникли в глибинах, з яких прийшли. Перш нiж я встиг перевести подих вiд споглядання такого видовища, Пакстон повернувся до сво╖х людей i сказав: "Принесiть менi основна страва".


При цих словах один iз його поплiчникiв зник з очей, негайно повернувшись з огрядним чоловiком, руки якого були зв'язанi за спиною мотузкою, а рот заткнуть носовою хусткою.


Холмс дiстав револьвер, потiм жестом наказав менi вийти вперед i вiдкритися. Ми швидко вийшли на вiдкрите мiсце, нацiливши револьвери на трiйцю.


"Добрий вечiр, доктор Пакстон," привiтався Холмс.


Пакстон i його люди рiзко обернулися, як i ╖х бранець.


"Ви вторга"теся на чужу територiю, мiстер Холмс," сказав Пакстон.


"Незначний проступок порiвняно з тим, в чому ви замiшанi", - вiдповiв Холмс.


"Що вам вiдомо?" - запитав Пакстон.


" Боюся, я знаю все, Пакстон. Ми з доктором Ватсоном тiльки що стали свiдками вашого маленького вихованця.


"Менi шкода це чути", - сказав Пакстон.


"А тепер," сказав Холмс, " я повинен попросити вас вiдпустити цю людину i вiдiйти в сторону.


"Навпаки, мiстер Холмс," сказав Пакстон, тримаючи пов'язаного людини, "якщо ви або доктор Ватсон просунетеся хоча б на крок, я столкну цi"╖ людини з прiрви до його нагороди".


"Тодi ми в глухому кутi", - вiдповiв Холмс.


"Не зовсiм," сказав Пакстон. " Якщо ви не кинете зброю, я все одно виконаю свою загрозу.


" I якщо ми пiдкоримося, ти тим не менш вiдправиш цi"╖ людини на вiрну загибель.


"Це сумний день, коли такiй людинi науки, як я, не довiряють".


"Якщо ти кинеш цю людину свого створення, згодом я застрелю тебе, i тодi ти при"дна"шся до нього".


"Я розчарований у вас, Холмс, - сказав Пакстон. "У вас репутацiя людини iнтелекту, а не жорстокостi".


"А твiй - про генiя, пошедшем не так".


"Твоя образа мене зачепила", - сказав Пакстон. "Це звучить так, як я i очiкував вiд цих узкоголовых в Зоологiчному садку, або Морсько╖ бiологiчно╖ асоцiацi╖".


" Чесно кажучи, Пакстон, - сказав Холмс, " я дiйсно захоплююся вашими теорiями.


"Твоя нещира лестощi жалюгiдна. Ти навiть не знайомий з мо"ю роботою".


" Я маю на увазi вашу монографiю про шлюбних сигналах блакитних китiв, вашу монографiю про межвидовом спiлкуваннi морських ссавцiв, вашу монографiю про iнстинктивно╖ пам'ятi у дельфiнiв, вашу монографiю з докладним описом...


" Я вражений, мiстере Холмсе, я бачу, що недооцiнював вас.


" Я не сперечаюся з вашими теорiями, доктор, а з вашими методами.


"На жаль, вони необхiднi для продовження мо"╖ роботи".


"Тварина..." почав Холмс.


"Тварина, як ви ╖╖ назива"те," сказав Пакстон, - це моя справа, i я вважаю за краще не обговорювати його з стороннiми".


"Тодi дозвольте менi," сказав Холмс, - це iстота, свiдками якого ми з Ватсоном тiльки що були, - гiгантський кальмар. Довгий час вважалося легендою, висхiдно╖ до глибоко╖ давнини. Протягом тисячолiть вiд них зазвичай вiдмахувалися як вiд тривожних бачень п'яних морякiв. Все змiнилося сiм рокiв тому, в 1888 роцi, коли тушу точно такого ж гiгантського кальмара викинуло на берег Ново╖ Зеландi╖. Зайве говорити, що це була досить вiдома новина не тiльки в науковому свiтi, але i на мiжнародному рiвнi. Однак живо╖ людини нiколи навiть не фотографували, не кажучи вже про те, щоб запам'ятати. Це не що iнше, як вiдкриття монументальних та iсторичних масштабiв".


"Ви ма"те рацiю", - сказав Пакстон.


"Вiн у вас всього два мiсяцi," сказав Холмс.


"Як, чорт вiзьми, ви це дiзналися?" - запитав Пакстон.


" До мiсцевих рибалок, - вiдповiв Холмс, - де ви тiльки недавно збiльшили попит на ╖х послуги. Кiлькiсть риби, яку ви купу"те, незрiвнянно з кiлькiстю тюленiв, дельфiнiв i iнших тварин у вашому морському звiринцi ".


"Так," сказав Пакстон, "за мо╖ми пiдрахунками, вона з'╖да" щонайменше п'ятсот фунтiв риби в день".


" Можливо, вам слiд змiнити це твердження. Останнiм часом це iстота харчу"ться бiльш рiзноманiтною яловичиною, яку ви та"мно похищаете у мiсцевих фермерiв. Крiм того, iсну" проблема випадкових людей, таких як мiстер Гаррiс, а тепер i ця людина, без сумнiву, вiдлюдник з навколишнiх пагорбiв.


"Ви стверджу"те, що знайомi з мо"ю роботою", - сказав Пакстон, " i все ж ви не в змозi зрозумiти, що повинен винести справжнiй першопроходець i провидець. Те, що я зробив, змiнить хiд сучасно╖ морсько╖ бiологi╖. Але перш нiж я вiдкрию ╖╖ свiту, ╖╖ треба вивчити, протестувати...


"I годували людськi жертви". - сказав Холмс.


"Що означа" загибель кiлькох селян в iм'я науки? Майбутнi поколiння будуть шанувати мо" iм'я як людини, який принiс людству страшного бiблiйного Левiафана. А тепер, Холмс, я пропоную вам i вашому друговi здати вогнепальну зброю.


Перш нiж Холмс встиг вiдповiсти, голос позаду нас вимовив: "Я приставив пiстолет до ваших спинах. Не оборачивайтесь. Корiться доктор".


Холмс випустив револьвер з рук, в той час як я зробив те ж саме зi сво"ю.


"Джентльмени," сказав Пакстон, " дозвольте представити вам мого людини, Грегорi. При проведеннi операцi╖ такого масштабу i складностi я не можу не пiдкреслити важливiсть наявностi достатньо квалiфiкованих помiчникiв. Отже, мiстер Холмс, доктор Ватсон, чи будуть ще якiсь питання?


"У мене " один," сказав я. "Як вам, насправдi, вдалося зловити це iстота?"


"Сара, бо так ╖╖ звуть," сказав Пакстон з виразом обличчя, яке я бачив у чоловiкiв, превозносящих гiдностi сво╖х дружин або коханок, - потрапила до мене зовсiм випадково. У цьому гротi " отвiр, що веде до океану.


"Спочатку використовувався для втечi вiд вторгнення норвежцiв, а пiзнiше використовувався контрабандистами", - сказав Холмс.


"╢ щось, чого ви не зна"те?" - запитав Пакстон.


- Тепер це ви лестите менi, доктор, " сказав Холмс.


"Продовжуючи," сказав Пакстон, " я модифiкував вхiд в печеру дверима, яка вiдкрива"ться i закрива"ться, повинен додати, напрочуд швидко, використовуючи механiзм з пружин i шкiвiв. Я прочиняю ╖╖ раз в день, щоб морська вода очистила грот. У будь-якому випадку, я спорудив пастку з рибою, сподiваючись зловити дельфiнiв i тюленiв, що менi зрештою i вдалося. Але потiм менi прийшла в голову iдея нацiлитися на кита.


"Замiсть цього разу вночi, до мого крайнього здивування й захвату, я виявив цього чудесного бегемота". Пакстон подивився на Холмса на мене i посмiхнувся. " Час розповiдей закiнчилося, джентльмени, i почина"ться час вечерi.


Я побачив, як Холмс розвернувся, пригнувся i накинувся на нападника позаду нас. Вiн поклав чоловiка ударом з розвороту в щелепу, вирубавши його. Я схопив нашi револьвери. Потiм ми з Холмсом знову зустрiлися лицем до лиця з нашими противниками.


"Схоже, ми знову зайшли в глухий кут," сказав Пакстон, "це схоже на виснажливу гру в бадмiнтон".


У цей момент я почув кроки. Пакстон i дво" його людей обернулися, коли я стрибнув i потягнув пов'язаного людину до нас.


З'явилися Лестрейд i Данбар з пiстолетами напоготовi.


"Саме час, Лестрейд," сказав Холмс. " Як багато ви почули?


"Достатньо, щоб переконатися у невинностi Едмунда Кольера у вбивствi Альвара Харрiса", - сказав Лестрейд. Вiн повернувся до Пакстону i його людям. "Руки вгору, будь ласка. Ви будете такi люб'язнi скласти нам компанiю.


"Але що буде з Сарою?" - запитав Пакстон.


"Без сумнiву, чудовисько буде передано в акварiум Рiджент", - сказав Лестрейд.


"Нi, я не можу цього допустити!" Пакстон заревiв. "Ця зграя iдiотiв не отрима" мою Сару". З цими словами вiн зробив крок.


"Не рухайтеся," сказав Лестрейд, розмахуючи пiстолетом.


Пакстон вiдвернувся, потiм рiзко пробiг повз Лестрейда. У цей момент Лестрейд розрядив свiй револьвер, потрапивши Пакстону в ногу. Пакстон зупинився, затиснув рану, потiм простягнув руку до стiни печери, на якiй було кiлька важелiв. Вiн потягнув за один з них, i ми почули гучнi звуки, озиваються луною по всiй печерi.


"Вiн вiдкрив дверi!" вигукнув Холмс.


"Нiхто не отрима" мою Сару", - заявив Пакстон, виглядаючи так, немов перебував у трансi.


- А тепер ходiмо, "сказав Лестрейд." вас чека" зашморг ката.


"Я не буду покараний за свiй генiй", - сказав Пакстон, який потiм пiдбiг до обриву i зiстрибнув з нього.


Я з жахом спостерiгав, як вiн пiрнув у воду, а потiм побачив гiгантський жовтий очей - вдвiчi бiльше мiшенi лучника - визира" з бруду. Рот з кошмарного сну вiдкрився i видав рев, подiбний раскату грому, коли щупальце обвилось навколо Пекстона i потягло його пiд вируючi глибини. З'явилося ще бiльше щупалець, якi замахали руками, бризкаючи i розбиваючись, потiм ковзнули пiд воду.


Все було тихо. Холмс, Лестрейд, Данбар i люди Пекстона стояли мовчки, прикутi до мiсця. Через кiлька хвилин ми повернулися, увiйшли в тунель i тихо рушили за ним. Коли ми вийшли з лiсу, там нас чекав полiцейський фургон в супроводi кiлькох мiцно виглядають чоловiкiв.


"Що ви скажете Скотленд-Ярду, Лестрейд?" спитав Холмс.


"Про," сказав Лестрейд, все ще явно приголомшений. " Я......Я, звичайно, розповiм ╖м про банду викрадачiв худоби. Але чого я не розумiю, Холмс, так це як ви дiзналися, що Пакстон...


" Лестрейд, ви надали фотографi╖ татуйованою руки. Мiж темними колами, якi, як я вiдразу припустив, були слiдами присосок iстоти, i дивним кутом порiзу...


" З-за порiзу?


"Як була вiдрубана рука. Не було нiяких ознак, що вказують на те, що використовувалася пила або подiбний iнструмент, також не було нiяких слiдiв зубiв, якi вказували б на тварину, будь то наземне або водне. Це виключало всi очевиднi можливостi, проте менi прийшло в голову, що пошкодження руки нi на що так не схоже, як на ефект пластин в дзьобi птаха, ╖╖ рамфотеки.


"Птахи розривають або розчавлюють свою ╖жу. Хоча, звичайно, вiдомо, що птахiв такого розмiру не iсну". Але кальмар обробля" дзьоб, який справедливо порiвнюють з дзьобом птицi. Потiм я згадав про знахiдку в Новiй Зеландi╖ сiм рокiв тому. Коли Пакстон подивився на фотографi╖ вiдрубано╖ руки i заперечував, що що-небудь знав про це, я зрозумiв, що ми знайшли нашого людини. Однi тiльки вiдбитки присосок iстоти повиннi були викликати коментарi. Сама рука була несвiдомо випущена через дверi грота пiд час однi"╖ з визнаних Пакстон щоденних чисток ".


"Дивно", - сказав Лестрейд.


Лестрейд i Данбар сiли в фургон, як i ми з Холмсом, i ми вiдправилися назад у село.


* * * *


На наступний ранок ми виписалися з готелю, i на вокзалi нас зустрiла Кетрiн Коллиер. Вона палко подякувала нам за зняття з ╖╖ батька звинувачень у вбивствi. Потiм ми з Холмсом забралися в по╖зд, i вiн рушив зi станцi╖ Харбортон.


Ми були вже далеко на зворотному шляху в Лондон, коли я повернувся до Холмсу i сказав: "Отже, людям Пекстона було наказано знайти корiв, щоб нагодувати це iстота?"


" Так, i бiдний мiстер Гаррiс випадково натрапив на них одного разу вночi, коли вони були зайнятi крадiжкою пари його гернсi i поплатилися за це вищою цiною. Оскiльки вiн був першою жертвою серед людей, вони не були впевненi, що з ним робити, i вирiшили повернути його сво"му господаревi.


"Тодi Пакстону, схоже, прийшла в голову iдея, що товстуни могли б, скажiмо так, доповнити рацiон цi"╖ iстоти. Проведений мною огляд колiс фургона пiдозрюваного довiв, що його транспортний засiб не використовувався при здiйсненнi злочину. Слiди колiс були недостатньо глибокими, щоб врахувати додатковий вага Харрiса, людей Пекстона i корiв."


" А корови? - запитав я.


" Абсолютно вiрно. Пакстон наказав сво╖м людям ввести ╖м транквiлiзатор, щоб та"мно вивезти ╖х. Ось чому нi один з мiсцевих фермерiв або будь-хто iнший нiколи не бачив i не чув, щоб когось з них викрадали. Вони були без свiдомостi i лежали долiлиць у фургонi.


"З тих же причин я знав, що Едмунд Коль"р теж не змiг би цього зробити. Його фургон був занадто малий, а на землi не було жодних ознак використання в подiбному пiдпри"мствi. Однак по дорозi до осадному тунелю, Ватсон, ви втратили опору в глибоких вiдбитках слiдiв фургона Пекстона. I ми ранiше обговорювали абсурднiсть того, що Коль"р пiдняв Харрiса. "


"Яке мерзенне i жахливе зло жило в Пакстоне", - сказав я.


"Дивно, як зло iнодi може дуже дружелюбно спiвiснувати з генi"м".


"А будинок Пекстона?" Я запитав: "Ви знали його так, як нiби жили там".


"Ви можете подякувати за це мого брата Майкрофта. Розлучившись з вами вчора вранцi, я вiдправив йому телеграму з iнструкцiями зв'язатися з одним з високопоставлених масонських партнерiв. Вдома п'ятсот рокiв, i в результатi я запiдозрив, що в ньому повинен бути облоговий тунель. Майкрофт негайно отримав архiтектурнi плани, а потiм вiдправив ╖х з кур'"ром, якого я зустрiв на вокзалi."


"Це було, м'яко кажучи, досить незвичайне пригода".


" Можливо, вам краще не доводити це до вiдома громадськостi, Ватсон. Я б не хотiв, щоб вашi читачi подумали, що ви пiддалися польоту фантазi╖, як французький письменник Жюль Верн.


"Ви вiрно пiдмiтили", - сказав я, спостерiгаючи, як Холмс розкурю" люльку i дивиться у вiкно на проплива" повз сiльський пейзаж.


Я дивився у вiкно навпроти, розмiрковуючи про долю доктора Пекстона. Яких великих вiдкриттiв позбудеться свiт з його смертю? Потiм я подумав про це iстоту i його повернення в первозданнi води, з яких воно вийшло. Побачить людство коли-небудь собi подiбних знову? Або йому судилося вiчно залишатися невловимим привидом?


Це нагадало менi дещо, що Шерлок Холмс одного разу сказав менi по завершеннi iншо╖ справи. "Навiть при задовiльних вiдповiдях завжди залиша"ться бiльше питань".


OceanofPDF.com


"ВИПАДОК З БЕЗГРОШОВИМ ШЕВАЛЬ╢" Рiчарда А. Лупоффа


Шеваль" К. Огюст Дюпен


"Це досить просто, як ви це поясню"те", - сказав я, посмiхаючись. "Ви нагаду"те менi Дюпена Едгара Аллана По. Я поняття не мав, що такi особистостi, iснують поза iсторiй".


Шерлок Холмс пiдвiвся i раскурил трубку. "Без сумнiву, ви дума"те, що робите менi комплiмент, порiвнюючи мене з Дюпеном", - зауважив вiн. "На мою думку, Дюпен був людиною дуже низького рiвня. Цей його трюк з втручанням в думки друзiв доречним зауваженням пiсля чвертi години мовчання дiйсно дуже ефектний i поверховий. Безсумнiвно, у нього був певний аналiтичний генiй, але вiн нi в якому разi не був таким феноменом, як, мабуть, уявляв собi ".


-Етюд в яскраво-червоних тонах


Я продовжував читати при гасовiй лампi не за власним бажанням, а за необхiдностi, замiсть того, щоб домовлятися про встановлення нового газового освiтлення. Пiд час мо╖х поневiрянь по столицi я був присутнiй на демонстрацiях чудесного винаходу месь" Лебона i особливо покращено╖ ториево-цериевой мантi╖, розроблено╖ гером фон Вельсбахом, i довго розмiрковував про те, яке задоволення доставля" цей блискучий спосiб освiтлення, але убоге стан мого гаманця не дозволяло менi домагатися тако╖ змiни умов мого житла.


Тим не менш, я знаходив утiху в тому, що вечорами сидiв навпочiпки бiля вогнища в сво╖й квартирi, маленький вогник з сухого плавця мерехтiв на каменях, у мого лiктя стояла лампа, а на колiнах лежав тому. Радостi старостi нечисленнi, i я не очiкував, що випробовую ╖х ще багато мiсяцiв, перш нiж покинути цю планету i ╖╖ важке життя.


Яку долю мiг завдати менi Творець, коли мо╖ очi закриються в останнiй раз, я мiг тiльки гадати i чекати. Священики могли стверджувати, що наста" Судний день. Теософи могли б стверджувати, що доктрина Карми застосовна до всiх iстот. Що стосу"ться мене, паризький мегаполiс i його рiзноманiтнi мешканцi справдi були досить мирськими.


Мою увагу вiдволiклася вiд лежить передi мною друковано╖ сторiнки, i мiй розум блукав по закутках фiлософських роздумiв до тако╖ мiри, що гучний стукiт у мо╖ дверi викликав сильне збудження в мо╖й нервовiй системi. Мо╖ пальцi послабили хватку на книзi, яку вони тримали, мо╖ очi широко розкрилися, i гучний стогiн зiрвався з мо╖х губ.


З зусиллям я пiднявся на ноги i пройшов через свою холодну i затемнену квартиру, щоб вiдповiсти на дзвiнок у дверi. Я встав поруч з порталом, вiдсмикнувши порть"ри, якi тримав запнутими вдень вiд допитливих поглядiв незнайомцiв, а вночi - вiд вологого холоду паризько╖ зими. За сво"ю дверима я помiтив хлопчину в кепцi, надiто╖ пiд нестриженым кутом на його нестриженую голову, в руцi вiн стискав якийсь предмет чи шматок матерi╖, яким вiн не бив ракеткою по мо╖й дверi.


Пiднявши залiзний засув, який я тримав поруч з дверима на випадок необхiдностi захиститися вiд вторгнення хулiганiв, i накинувши ланцюжок на засув, щоб дверi не вiдкривалася бiльше нiж на ширину долонi, я повернув засув i прочинив дверi досить, щоб виглянути назовнi.


Хлопчиковi, який стояв на мо"му ганку, було не бiльше десяти рокiв, вiн був у лахмiттi i з брудним обличчям. Убогий свiтло з коридору за межами мо"╖ квартири вiдбивався в його очах, створюючи враження насторожено╖ пiдозрiлостi.


Ми вивчали один одного через вузький отвiр протягом довгих секунд, перш нiж хто-небудь з нас заговорив. Нарештi я зажадав пояснити причину, по якiй вiн порушив мо╖ роздуми. Вiн проiгнорував мо" питання, вiдповiвши на нього, назвавши мо" iм'я.


"Так," сказав я, " це справдi я. Знову ж таки, менi необхiдно знати мету вашого вiзиту".


"Я принiс вам повiдомлення, месь"", - заявив безпритульний.


"Вiд кого?"


"Я не знаю iменi цього джентльмена", - вiдповiв вiн.


"Тодi в чому ж поляга" це послання?"


Хлопчик пiднiс предмет, який тримав у руцi, ближче до отвору. Тепер я мiг розгледiти, що це був лист, складене i запечатане воском, смятое i вкрите брудом. Менi прийшло в голову, що хлопчик, можливо, знайшов газету, валявшуюся в канавi, i принiс ╖╖ менi як частина пiдступного плану, але потiм я згадав, що вiн знав мо" iм'я, що малоймовiрно для неприборканого вуличного хлопчака.


"Я не вмiю читати, месь"", - сказав дитина. "Джентльмен дав менi це i направив до вас додому. Я трохи розбираюся в цифрах i змiг знайти ваш заклад, мось".


"Дуже добре," - погодився я, "дай менi газету".


" Спочатку менi треба заплатити, мось".


Вимога хлопчика дратувало, та все ж вiн надав послугу i, я вважаю, мав право на свою платню. Можливо, та"мничий джентльмен, який вiдправив його, вже виплатив йому компенсацiю, але це було непередбачене обставина, на яку я не мiг вплинути. Сказавши дитинi, щоб вiн почекав мого повернення, я закрив дверi, попрямував до мiсця, де я зберiгаю свою маленьку скарбницю, i дiстав з не╖ монету в су.


У дверях я ще раз обмiняв монету на газету i вiдправив дитину геть. Повернувшись до подвiйного висвiтлення камiна i олiйно╖ лампи, я зламав печатку, скреплявшую лист, i розгорнув аркуш паперу. Мерехтливе свiтло камiна показав менi роботу знайомо╖ руки, хоча я i не бачив ╖╖ мигцем багато рокiв, i послання, яке було характерне коротким i вимогливим.


При╖здiть негайно. Справа термiнова.


Повiдомлення було пiдписано однi"ю лiтерою - iнiцiалом D.


Я погойдався на пiдборах, опускаючись у старе крiсло, яким користувався як втiхою i притулком вiд свiту впродовж останнiх десятилiть. На менi були тапочки i халат, на головi нiчний ковпак. В мо╖ плани входило пiсля невеликого вечерi провести час за читанням, а потiм лягти на свою вузьку лiжко.


Замiсть цього я переодягнувся для прохолоди на вулицi. Я знову зробив набiг на свою бiдну скарбницю i запасся невеликим запасом монет. Незабаром я вийшов зi сво"╖ квартири i, стоячи на ╜анку, закрив за собою дверi i повернув ключ у замку.


В вимогливому листi не було вказано жодно╖ адреси i посильного нiде не було видно. З вiдсутностi iнформацi╖ про зворотне я мiг тiльки укласти, що мiй старий друг все ще знаходиться в квартирi, яку ми колись дiлили, давним-давно.


Йти пiшки було занадто далеко, тому я не без працi зловив проезжавшее таксi i проiнструктував водiя, куди менi ╖хати. Вiн дивився на мене з пiдозрою, поки я не повторив адреса: вулиця Дюно, 33 в Сен-Жерменському передмiстi. Вiн простягнув руку i вiдмовився пiдбадьоритися, поки я не вручу йому плату за про╖зд.


Вулицi мегаполiсу були пустельнi в цей час i по бiльшiй частинi безмовнi, якщо не вважати випадкових крикiв гнiву або стогонiв вiдчаю - нiчних звукiв навiть пiсля того, як гуляки розiйшлися по сво╖х домiвках або ще де-небудь.


Коли таксi пiд'╖хало, я вийшов з нього i зупинився, дивлячись на старе кам'яницю, де ми так довго жили удвох. Позаду я почув, як кучер щось пробурчав, потiм хлестнул батогом, а потiм вiд'╖хав вiд будинку No 33 зi скрипом дерев'яно╖ осi i цоканьем кiнських копит по брукiвцi.


У вiкнi з'явилося свiтло, i я безуспiшно спробував розгледiти фiгуру людини, який тримав його. Через мить свiтло перемiстився, i я зрозумiв, що мiй колишнiй друг пряму" до дверей. Я з'явився саме вчасно, щоб почути, як вiдсува"ться засув, i побачити, як вiдчиняються дверi.


Передi мною стояв мiй старий друг, перший i найбiльший у свiтi детектив-консультант, шеваль" К. Огюст Дюпен. I все ж, хоча це, безсумнiвно, був вiн, я був вражений руйнiвними дiями, якi роки завдали його колись рiзкого особi й тонко╖, як батiг, фiгурi. Вiн постарiв. Плоть не стiльки покривала його кiстки, скiльки звисала з них. Я побачив, що вiн все ще носить окуляри з димчастими скельцями колишньо╖ епохи; коли вiн пiдняв ╖х, щоб подивитися на мене, його колись схожi на хорьковые очi були тьмяними, а руки, коли-то твердi i мiцнi, як залiзнi прути, здавалися крихкими i тремтячими.


"Не стiйте там, як гусак," скомандував Дюпен, "напевно, до цього часу ви вже зна"те дорогу".


Вiн вiдступив на крок, i я увiйшла в квартиру, яка так багато важила для мене в тi днi нашого спiлкування. Характерно, що Дюпен не промовив бiльше нi слова, а замiсть цього повiв мене через мiй колишнiй будинок. Я закрив за собою дверi, потiм вiдсунув важкий залiзний засув, пам'ятаючи про ворогiв, якi, як вiдомо, прагнули знищити Дюпена в колишнi часи. Те, що хтось з них все ще вижив, було сумнiвно, те, що вони ранiше були здатнi заподiяти шкоду великому розуму, було близько до того, що Дюпен вважа" "нульовою можливiстю", але все ж я кинув виклик.


Дюпен попрямував до свого книжковiй шафi, i через кiлька митт"востей менi здалося, що десятилiття вислизнув геть. Здавалося, до нього повернулася його юнацька енергiя, а до мене - колишнiй ентузiазм. Не чекаючи, поки я усядусь на диван, на якому я так часто лежав, переглядаючи заплiснявiлi тома за останнi десятилiття, Дюпен плюхнувся в сво" улюблене крiсло. Вiн схопив те, який лежав розкритими сторiнками лицьовою стороною вниз на пiдлокiтнику його крiсла.


"Ви бачили це?" - сердито запитав вiн, розмахуючи томом.


Я нахилився вперед, вдивляючись в напiвтемряву, щоб розгледiти публiкацiю. - У нiй нема" нiчого знайомого, " зiзнався я. "Вона вигляда" зовсiм недавно, а мо" читання в останнi роки носило виключно антикварний характер".


"Звичайно, звичайно", - пробурмотiв Дюпен. "Я скажу вам, що це таке. Я читав книгу, перекладену з англiйсько╖. На нашому рiдною мовою вона назива"ться "Une Etude en Ecarlate". Автор роздiлив роботу на глави. Я прочитаю вам уривок з глави, яку вiн простодушно назвав "Наука дедукцi╖".


Знаючи, що Дюпена не зупинити, якщо вiн твердо вирiшив дiяти, я влаштувався на диванi. В кiмнатi не було незручно, я був в компанi╖ мого старого друга, я був задоволений.


"Я опущу авторськi вставки," почав сво" читання Дюпен, - i представлю вам тiльки значнi фрагменти його роботи. Тодi дуже добре!


Так от, на мою думку, Дюпен був дуже неповноцiнною людиною. Цей його трюк з втручанням в думки друзiв доречним зауваженням пiсля чвертi години мовчання дiйсно дуже ефектний i поверховий. Безсумнiвно, у нього був певний аналiтичний генiй, але вiн нi в якому разi не був таким феноменом, як, мабуть, уявляв собi.


Лютим жестом вiн жбурнув тонкий томик через усю кiмнату до полицi з томами, де вiн вдарився, його сторiнки затрiпотiли i впали на килим. Я знав, що Едгар По, до якого, за твердженням автора, звертався автор, був американським журналiстом, який час вiд часу вiдвiдував Дюпена i мене, складаючи репортажi про кiлькох та"мницi, якi Дюпен розгадав, - з мо"╖ власно╖ скромною, але не позбавленим сенсу допомогою.


"Що ви про це дума"те?" Запитав Дюпен.


"Жорстока оцiнка," ризикнув я, - i неточна. Чому, я можу пригадати, що в багатьох випадках...


"Справдi, мiй добрий друже, ви можете згадати випадки, коли я переривав вашi слова, щоб висловити вашi думки".


"Як ви тiльки що зробили", - пiдтвердив я. Я чекав подальших слiв вiд Дюпена, але в той момент ╖х не було, тому я продовжив свою промову. "Хто автор цi"╖ образливо╖ оцiнки?"


"Iм'я автора не ма" значення. Значення ма" лиходiй, якого вiн циту"".


" I хто, дозвольте поцiкавитися, може бути цi"ю людиною?


Дюпен пiдняв очi до стелi, де загрозливо клубочився дим з камiна, як i ранiше пiд протягами. - Це той, кого я зустрiв кiлька рокiв тому, задовго до того, як ви покинули цi поко╖, мiй друг. До того часу я значною мiрою вiдiйшов вiд справ як детектива-консультанта, i, звичайно, моя репутацiя давним-давно досягла островiв дурнiв ".


До цього часу я зрозумiв, що Дюпен захопився розповiддю, i влаштувався на диванi бiльш грунтовно, нiж коли-небудь, приготувавшись слухати до кiнця.


* * * *


Це були смутнi днi в нашiй кра╖нi (сказав Дюпен), коли небезпека пiдстерiгала на кожному кроцi i звичайнi мунiципальнi служби не можна було приймати як належне. Коли я отримав повiдомлення з iншого кiнця Каналу, я, звичайно, був заiнтригований.


Автор був молодим чоловiком, який висловлював захоплення мо╖ми подвигами i бажання вивчити мо╖ методи, щоб вiн мiг наслiдувати ╖м у побудовi репутацi╖ i кар'"ри для себе у сво╖й кра╖нi. У тi днi я отримував багато подiбних повiдомлень, на якi незмiнно вiдповiдав, що вся наука виявлення - це всього лише питання спостереження i дедукцi╖, i що будь-який чоловiк або навiть жiнка з нормальним iнтелектом могли б зрiвнятися з мо╖ми досягненнями, якщо б вiн чи вона використовували тi здiбностi, якими ми надiленi, на повну потужнiсть. Але людина, яка написала менi, згадав конкретний випадок, який його найняли розслiдувати, i коли вiн описав цей випадок, моя цiкавiсть було зачеплене.


Вираз вашого лиця говорить менi, що ви теж занепоко"нi перспективою цi"╖ справи, i я розповiм вам, про що воно стосувалося.


У листi хлопця про прийом на роботу мiстився лише натяк на скарб надзвичайною цiнностi, схованку з золотом i дорогоцiнними каменями, загублений близько трьох сторiч тому, який став предметом легенд i фантастичних казок, але який, як вiн вiрив, iснував насправдi i перебував у Францi╖, нi, не тiльки у Францi╖, але i в околицях самого Парижа. Якби вiн тiльки знайшов це, вiн був би неймовiрно багатий, i якщо б я тiльки допомiг йому в його пошуках, частина цього дiсталася менi.


Як ви зна"те, хоча я з хорошо╖ сiм'╖, я довгий час був небагатий, i перспектива вiдновити стан мо╖х предкiв була привабливою. Мiй кореспондент був скупий на подробицi у сво╖х листах, оскiльки я вiдповiв йому в пошуках додатково╖ iнформацi╖, але не змiг отримати корисних даних.


В кiнцi кiнцiв я дозволив йому вiдвiдати мене - так, в цiй самiй квартирi. З самого початку проявилася його ексцентрична натура. Вiн прибув у пiзню годину, насмiлюся припустити, так само пiзно, як ви самi прибули цi"╖ ночi. Це було вночi напередоднi повного мiсяця. Повiтря було чистим, а небо заповнене небесними об'"ктами, висвiтлення яких у по"днаннi з мiсячним наближалося до денного.


Вiн сiв на той самий диван, на якому ви зараз откидываетесь. Нi, нема" необхiдностi вставати i розглядати обстановку. Ви дiйсно змушу"те мене посмiхатися, старий друг. Цього старого дивану нiчому не можна навчитися.


Молодий чоловiк, англi"ць, був високим i м'язистим, з яструбиним особою, рiзкими рисами i проникливим, спостережливим поглядом. Вiд його одягу сильно пахло тютюном. Його запалi очi наводили на думку про його звичкою до якогось сильнiшого стимулятора. Його руху наводили на думку про людину, який тренувався на боксерському ринзi; бiльше того, про людину, яка, принаймнi, ознайомився з японським мистецтвом барицу, витончено╖ форми бою, але недавно представлено╖ в декiлькох секретних салонах в Парижi та Берлiнi, Лондонi та навiть у мiстi Балтимор в Мерiлендi.


Менi знадобилося кiлька секунд, щоб зрозумiти, що це був чоловiк незвичайного таланту, потенцiйно практикуючий в мистецтвi виявлення, здатний наблизитися до мого власного рiвня майстерностi. Коли ми розмовляли на цю тему, менi було очевидно, що полiтика наших кра╖н, зростаючий рiвень злочинностi, не зна" кордонiв i морiв, досягнення науки i лiтератури серед галльську i англичанской рас, що вiн уважно спостерiгав за мною, намагаючись оцiнити мене так само, як я оцiнював його.


Нарештi, вiдчуваючи, що я бачив все, що вiн мiг розповiсти про себе, i починаючи втрачати терпiння з-за того, що вiн уникав теми, яка привела його в мо╖ апартаменти, я зажадав раз i назавжди, щоб вiн описав те, що вiн шукав i в поверненнi чого потребував в мо"му керiвництвi, або ж покинув мо" помешкання, надавши менi можливiсть вiдволiктися на годину i не бiльше.


"Дуже добре, сер," вiдповiв вiн, - я скажу вам, що шукаю птицю".


Почувши цю заяву, я розреготався, але тут же був вражений суворим виразом обличчя мого вiдвiдувача.


"Звичайно, сер," вигукнув я. "ви ж не кинули виклик бурхливими водами Ла-Маншу в пошуках курiпки або цесарки".


"Нi, сер, - вiдповiв вiн," я прийшов у пошуках простий чорно╖ птицi, яку в лiтературi по-рiзному називають вороном або, що бiльш iмовiрно, яструбом".


"Пiр'я яструбiв не чорнi", - вiдповiв я.


"Дiйсно, сер, ви правi. Пiр'я яструбiв не чорнi, i у цього пiр'я яструба не якого-небудь кольору, але колiр цього яструба золотистий".


"Ви обража"те мене, сер," сердито заявив я.


Мiй вiдвiдувач пiдняв брови. "Чому ви так говорите?"


"Ти приходиш до мене i говориш тiльки загадками, як нiби ублажаешь грайливого дитини. Яструб, який чорний, але без пiр'я, i все ж золотий. Якщо ви не выразитесь бiльш ясно, ви повиннi покинути мо╖ апартаменти, i я бажаю вам якнайшвидшого повернення в вашу кра╖ну".


Вiн заспокiйливо пiдняв руку. "Я не хотiв нi образити вас, сер, нi загадувати загадки. Прошу вас, потерпiть ще трохи, i я проясню природу i iсторiю дивно╖ птицi, яку я шукаю ".


Я дозволив йому продовжувати.


"Це було зображення птаха," сказав вiн, " творiння групи талановитих майстрiв по металу i ювелiрним виробам, турецьких рабiв, найнятих великим магiстром Вiль" де льюль д Адамом з ордену рицарiв Родосу. Вiн був виготовлений в 1530 роцi i вiдправлений на галерi з островiв Родос в Iспанiю, де повинен був бути подарований iмператора Карла П'ятого. Його висота дорiвнювала довжинi вашого передплiччя. Вiн був iз чистого золота, в формi сто╖ть яструба або ворона, i був усипаний коштовними каменями самого рiзноманiтного i найвищо╖ якостi. Його цiннiсть навiть у той час була величезною. Сьогоднi це було б незлiченно!"


Вiн зробив паузу, i в його очах з'явився такий вираз, наче вiн мiг уявити собi фантастичне видовище золотого сокола з смарагдами замiсть очей i рубiнами замiсть кiгтiв, кружащего по залу. Потiм вiн вiдновив свою розповiдь.


Потiм вiн зробив щось, що в той момент здавалося дуже дивним, але чого, як я починав розумiти, насправдi слiд було очiкувати вiд тако╖ людини, як вiн. Вiн пiдхопився зi свого мiсця на подушцi i почав неспокiйно походжати по кiмнатi. Я вiдразу ж поцiкавився, що викликало таку рiзку перемiну в його манерах i поведiнцi, пiсля чого вiн звернув до мене перетворене обличчя. М'язи його обличчя були напруженi, губи вiдтягнутi назад, оголюючи блискучi зуби, а очi, клянуся небом, його очi блищали, як очi дикого леопарда.


"Я повинен негайно вiдвiдати аптеку", - вигукнув вiн.


У вiдповiдь на цю вимогу я заперечив йому. "Сер, на вулицi Дюно, в декiлькох хвилинах ходьби звiдси, " вiдмiнна аптека, але що за термiновiсть? Хвилину тому ви спокiйно описували незвичайну птицю. Тепер ви вимага"те вказiвки, як знайти аптеку".


"Це пройде," вiдповiв вiн самим загадковим чином, "це пройде".


Вiн знову опустився в сво" колишн" становище на диванi i, притиснувши долонi до глибоко запалим очам, зробив паузу, щоб глибоко зiтхнути.


"Ви хочете продовжити?" - Запитав я.


" Так, так. Але якщо ви будете такi люб'язнi, месь", пригостити мене келихом вина, я був би вам дуже вдячний.


Я встав i попрямував до винно╖ шафi, звiдки дiстав покриту пилом пляшку мого другого кращого вина. В тi днi, як i в нинiшнi, як ви, звичайно, зна"те, я вважав за потрiбне вести власне господарство, не вдаючись до допомоги слуг або обслуговуючого персоналу. Я налив келих сво"му гостю, i вiн перекинув його, як випити ковток води, простягаючи спорожнiлий келих за другою порцi"ю, яку я тут же налив. Вiн вивчив його, пiднiс до губ i вiдпив ковток, потiм обережно поставив на стiлець перед собою.


"Ви хочете продовжити свою розповiдь?" - Запитав я.


"З вашого дозволу," вiдповiв вiн, " я прошу вашого поблажливостi до мо"╖ спалаху гнiву. Я повинен зiзнатися, не зовсiм здоровий".


"Якщо виникне необхiднiсть," запевнив я його, " М. Константинидис, хiмiк, достатньо квалiфiкований, щоб забезпечити специфiчне лiкування всiх вiдомих захворювань. Час пiзнiй, i вiн би вже закрив свiй заклад на нiч i пiшов у сво╖ поко╖, але я мiг би розбудити його заради вас.


" Ви дуже люб'язнi, сер. Я сподiваюся, що в цьому не буде потреби, але, тим не менш, я вдячний. Вiн знову зробив паузу, немов збираючись з думками, потiм приступив до подальшого викладу. "Я не буду втомлювати вас подробицями мандрiв "золотого сокола", за винятком того, що протягом життя нашого поколiння вiн перейшов у володiння карлистского руху в Iспанi╖".


На цю заяву я кивнув. "Вiйни за спадщину утомливi, але, схоже, вони будуть з нами завжди, чи не так? Я був вражений недавньо╖ капiтуляцi"ю баскських прихильникiв сеньйора Марото пiсля ╖х тривалого i наполегливого опору ".


"Ви добре iнформованi, сер! Якщо ви знайомi з долею баскських карлистов, то ви повиннi знати, що сеньйор Рамон Кабрера продовжив боротьбу в Каталонi╖".


"Вiн теж у вiдчайдушному положеннi, чи не так?"


" Так, схоже, що ╖╖ величнiсть Iзабелла Друга нарештi збира"ться пожинати плоди Салического закону, на який посилався ╖╖ царствений батько. Але, боюся, я набрид вам, мось" Дюпен.


" Не так нудно, скiльки збуджу" мою цiкавiсть. Звичайно, сер, ви при╖хали сюди з Лондона не тiльки для того, щоб розповiсти сагу про казково╖ птицi, а потiм вiдволiктися на полiтику iспансько╖ спадщини. Як все це пов'язано, адже, безсумнiвно, так i повинно бути. Тодi, якщо ви будете такi люб'язнi перейти до справи. "


" Насправдi. Вiн схилив голову, потiм знову пiдняв ╖╖. " Ви, звичайно, зна"те, що у дона Карлоса " прихильники тут, у Францi╖. Можливо, ви не знали, що сеньйор Кабрера вiдправив агента з небезпечним i секретним завданням перетнути Пiренейськi перевали i пробратися в замок прихильника Францi╖, не меншою персони, нiж герцог де Лань╖.


"Я знайомий з Лань╖", - зiзнався я. "Я мав задоволення бути представленим його свiтлостi i ╥╖ свiтлостi герцогинi. ╥х замок примiтною архiтектури. Але про карлiстських симпатiях герцога я повинен зiзнатися в глибокому невiданнi.


" Це не дивно, сер. Герцог вiдомий, якщо дозволите трохи пограти словами, сво"ю замкнутiстю.


Вiн зробив паузу, щоб ще раз сьорбнути з свого, або, можливо, менi слiд було б сказати, мого вина. "Розглядаючи золоту птицю як знак i символ величi i передчуваючи неминучу поразку карлистов, сеньйор Кабрера вiдправив птицю в Лань╖, щоб вона не потрапила в руки прихильникiв його племiнницi".


" I ви хочете, щоб я допомiг вам повернути птицю iз замку герцога де Лань╖? - Запитав я.


"Це моя мiсiя".


" Ви перебува"те на службi в ╖╖ величностi Iзабелли?


" Я перебуваю на службi у людини, особистiсть якого я не маю права розголошувати. Вiн пiднявся на ноги. " Якщо ви допоможете менi - оскiльки мо╖ знання французько╖ сiльськiй мiсцевостi та культури обмеженi, - ви отрима"те, так би мовити, нагороду королiвських розмiрiв, сер.


" Ви хочете, щоб я супроводжував вас у замок герцога, - запитав я, - щоб забрати у нього легендарну птицю. Що змушу" вас вiрити, що вiн вiдмовиться вiд не╖?


" Запевняю вас, мось", герцог буде радий розлучитися з тим, що вiн зберiга", як тiльки отрима" пiдтвердження особи мо╖х наймачiв.


"У вас " з собою такi докази?" Зажадав вiдповiдi я.


"Так, сер", - наполягав вiн. "У цьому я вас урочисто запевняю".


Не в силах заперечувати свою зацiкавленiсть в отриманнi частки прибутку, про яку вiн говорив, i, можливо, в деякiй мiрi залучений спокусою придумано╖ ним романтично╖ iсторi╖, я погодився, принаймнi, супроводжувати його в Лань╖. Я вже говорив вам, що час мого прибуття гостя був незвично пiзно, i з-за його допитливий манери мови пройшли години, перш нiж наша операцiя, якою б вона не була, була укладена.


Нарештi я вибачився i попрямував в передню вiтальню сво"╖ квартири. Те, що я вiдсмикнув порть"ри, пiдтвердило те, що я вже пiдозрював, а саме, що настав свiтанок i для нас настав новий день. Вiдчуваючи спонукання порушити свiй звичай i вийти з дому при свiтлi дня, я пiдштовхнув мого вiдвiдувача до ганку, зачинив за нами дверi i замкнув ╖╖.


Ми вирушили пiшки в аптеку М. Константинидеса. Тут мiй гiсть набув препарат i впровадив його в свою власну систему.


Я нi в якому разi не був новачком у впливi рiзних стимуляторiв i депресантiв на людський органiзм, але навiть при цьому я повинен визнати, що був вражений силою i часток, отримано╖ цим майже кiстлявим англiйцем. Засмучений вигляд вiдразу ж покинув його, i його особа прийняла в цiлому бiльш доброзичливий i оптимiстичний вигляд, нiж це було ранiше. Вiн заплатив мiстеровi Константинидесу його гонорар, додавши до нього щедру надбавку, а потiм, повернувшись до мене, запропонував вирушити в Лань╖.


Наша подорож була нескладною. Ми найняли найманий екiпаж, домовилися про вартостi про╖зду до села Лань╖, сума була виплачена з гаманця мого гостя, i рушили на схiд вiд столицi. Довелося зупинитися лише одного разу в готель, де ми роздобули буханець хлiба, сир i пляшку, i ми з мо╖м англiйським гостем демократично повечеряли з вiзником.


* * * *


Сонце сiдало низько в небi позаду нас, коли ми пiд'╖жджали до Лань╖. Я змiг, спираючись на свою пам'ять про колишнiх днями, направити вiзника повз села до замку герцога. Це було високе i безладне будова стародавньо╖ готично╖ будiвлi; коли ми наблизилися до замку, сонячнi променi розфарбували його стiни, немов палiтрою полум'я. Ми вийшли з екiпажу i велiли вiзника повертатися в село i повернутися за нами вранцi.


Вiн запитав у сво╖й грубiй, але чарiвно колоритною манерi: "А хто буде платити за мiй вечеря i за те, щоб я задрiмав, ви, дво" нероб?"


"Насправдi, так i зробимо", - вiдповiв мiй англiйська гiсть, кинувши жменю монет на козли карети, пiсля чого кучер махнув батогом i вiдбув.


Замок Лань╖, якщо можна так його описати, випромiнював атмосферу вiку i занепаду. Коли ми з мо╖м гостем стояли, розглядаючи його фасад, вiн повернувся до мене i поставив дивне питання. " Що ти чу"ш, мiй дорогий Дюпен?


Можливо, менi слiд було б образитися на таку незвичну фамiльярнiсть, але замiсть цього я вважав за краще вiдповiсти на його питання. Я наставив вухо, уважно прислухався до будь-яких звукiв, якi могли лунати з замку, потiм вiдповiв. " Я нiчого не чую.


"Саме так!" - вигукнув англi"ць.


"I яка ж, сер, мета цього обмiну думками мiж шкiльними вчителями?" Я поцiкавився.


"Сер," посмiхнувся вiн, - хiба можна було очiкувати почути про су"ту життя в такiй обстановцi, як ця? Iржання коней iз ста"нь, крики слуг i працiвникiв, може бути, шум гуляк? Нiчого цього, повторюю, нiчого цього ми не чу"мо. Тiльки тиша, мсь" Дюпен, тiльки моторошна, схожа на смерть тиша.


На цей раз я був змушений визнати, що мiй вiдвiдувач випередив мене на одне очко. Я визнав це, на що вiн, можливо, неохоче визнав, що я все ще майстер, а вiн старанний учень. Вiн утримався вiд коментарiв з приводу прийдешнього дня, коли учень може перевершити вчителя в досягненнях, так i я не був готовий до цього.


Рука руку ми пiдiйшли до головного входу в замок. Зрозумiло, у нас були тростини, i я дозволив сво"му супутнику пiдняти свою i сильно вдарити по великiй дерев'янiй дверi. На мiй подив, слуги, схоже, не було, щоб пропустити нас. Замiсть цього дверi повiльно вiдчинилися, i ми удвох ступили на брукований хол замку.


Спочатку нiчого незвичайного не з'явилося, але через кiлька митт"востей нашi нiздрi вловили безпомилковий запах розкладання. Обмiнявшись поглядами, але не вимовив нi слова, ми дiстали з кишень платки i зав'язали ними нiздрi i роти. Я обернувся до свого супутника i побачив його в капелюсi i масцi, як у розбiйника з велико╖ дороги. Я прекрасно знав, що моя власна зовнiшнiсть була такою зловiсною, як i у нього.


Першим трупом, з яким ми зiткнулися, був лiврейний лакей. Спочатку, проiнструктувавши мого гостя уважно стежити за тим, щоб зсередини замку не з'явилося проявiв насильства, я схилився над нерухомим тiлом. Якщо б смороду не було достатнiм доказом смертi, стан тiла лакея повнiстю переконало б самого досвiдченого непрофесiонала. Його вдарили ззаду. Вiн лежав долiлиць з размозженным потилицею, по калюжах запечено╖ кровi вже почали повзати комахи.


Вiдвернувшись убiк, щоб ковтнути чистого повiтря, або, принаймнi, повiтря прозорiшого, нiж той, який оточував труп, я оглянув одяг покiйного в пошуках ключа до розгадки мотиву його вбивства, але нiчого не виявив.


Проходячи по дому, ми з мо╖м колегою виявили, в свою чергу, останки поко╖вок, кухарiв, прачок i похилого слуги чоловiчо╖ статi, якого ми взяли за мажордома закладу. Але що ж сталося, i де господар замку?


Ми знайшли його в стайнях позаду замку. В оточеннi мертвих конюхов лежав месь" ле Дюк. З серцевим дворянином, суспiльством якого я не раз насолоджувався, зверталися огидно. Станом останкiв було очевидно, що герцога катували. Його руки були зв'язанi за спиною, а на обличчi виднiлися плями, викликанi застосуванням розпеченого iнструменту.


Безсумнiвно, намiр полягало в тому, щоб виманити у нього мiсцезнаходження легендарно╖ золотого птаха. Вiдмiтин на його торсi було достатньо, щоб викликати огиду у глядача, в той час як остання, смертельна атака була нанесена у виглядi загостреного леза, проведеного поперек його живота, оголюючи житт"во важливi органи i викликаючи остаточне знекровлення.


З ╖╖ свiтлiстю герцогинею зверталися подiбним чином. Я не буду описувати приниження, яким вона пiддалася. Залишалося тiльки молитися, щоб ╖╖ бiльш крихке статура досягло сво╖х меж i щоб ╖й була дарована милiсть смертi бiльш швидкою i менш болiсною, нiж у ╖╖ чоловiка.


Конi i собаки, як i звичайнi мешканцi ма"тку, лежали як попало, убитi всi до однi"╖.


"Це робота сеньйора Кабреры i його людей?" - Запитав я.


"Швидше за все, iз слуг Iзабелли", - вiдповiв мiй гiсть. "Смерть цих нещасних людей i ╖х тварин виклика" спiвчуття, але негайне занепоко"ння виклика" мiсцезнаходження птахи". Вiн постояв спочатку над одним трупом, потiм над iншим, вивчаючи ╖х, як вивчав студент-медик розчленованi останки тварини.


"Представля"ться малоймовiрним, що секрет був розголошений", - припустив вiн нарештi. "Очевидно, герцога спочатку катували i вiдправили на той свiт, бо такий дворянин, як вiн, не дозволив би звертатися зi сво"ю дружиною так, як ми це бачимо. Я б зробив висновок, що герцогиня також не знала про мiсцезнаходження птицi, оскiльки пiсля смертi ╖╖ чоловiка у не╖ не було причин зберiгати цю та"мницю. Навпаки, iмовiрно побачивши нападникiв, вона спробувала б вижити, щоб помститися за вбивство свого чоловiка".


Його бессердечное ставлення до криваво╖ бiйнi, яку ми тiльки що спостерiгали, було страхiтливим, але англiйцi, як вiдомо, холоднокровна раса, i, можливо, цей англi"ць вiдчував деяку ступiнь спiвчуття i обурення, якi вiн не показував. Тодi дуже добре. Коли назавтра за нами повернеться вiзник, я повiдомлю меру села Лань╖ про наше жахливе вiдкриття. Жорстокi злочинцi, вiдповiдальнi за це, будуть розшуканi i, можна сподiватися, у свiй час постануть перед сво"ю долею пiд гiльйотиною. Але мiй гiсть мав рацiю, принаймнi в тiй мiрi, в якiй наше власне присутнiсть в замку де Лань╖ було викликане повiдомленням про присутностi птицi.


Ми б шукали його, i якщо б воно було тут, я знав, що ми його знайшли.


"Давайте продовжимо пошуки золотого птаха", - оголосив я сво"му гостю. "Настiльки прекрасний предмет повинен впадати в очi будь-кому, крiм слiпого".


"Можливо, що й нi", - вiдповiв англi"ць. "Я повинен зiзнатися, мiй дорогий Дюпен, що я приховав вiд вас один пункт в iсторi╖ i описi птахи".


Я зажадав, щоб вiн негайно просвiтив мене, i в тому, що для нього зiйшло за пряму вiдповiдь, вiн пiдкорився. " Ви, безперечно, помiтили, що в сво╖х описах птахи я називаю ╖╖ i золото╖, i чорно╖.


"Я так i зробив, сер. Можливо, ви пам'ята"те, що я звернув вашу увагу на це невiдповiднiсть i ваша обiцянка узгодити суперечливi описи. Якщо ви не заперечу"те, зараз, мабуть, найкращий час для цього ".


" Тодi дуже добре. Птах, спочатку створена полоненими турецькими майстрами з чистого золота, практично iнкрустована дорогоцiнним камiнням, вважалася надто привабливою мiшенню. В якийсь момент сво"╖ iсторi╖ - зiзнаюся, я не знаю точно╖ дати його покрили чорним речовиною, густим смолистим пiгментом, так що тепер вiн нагаду" не що iнше, як скульптуру з чорного дерева у виглядi сто╖ть яструба ".


" Що наводить вас на думку, що птах все ще в замку? Навiть якщо герцог i герцогиня помруть, так i не розкривши та"мницю ╖╖ притулку сво╖м ворогам, цi лиходi╖ все одно могли обшукувати замок, поки не знайдуть птицю. Але озирнiться навколо, сер, i ви побачите, що ми оточенi сценою не просто рiзнi, а й розорення. Очевидно, що замок був розграбований. Ви самi не знали про мiсце, де птах хова"ться? Вашi роботодавцi вас не проiнформували?"


" Мо╖ наймачi самi не знали, де захований скарб. Це сам герцог вибрав його пiсля того, як пiшли гiнцi.


"Тодi, наскiльки нам вiдомо, птах полетiла".


"Нi, сер". Англi"ць похитав головою. "Судячи зi стану тiл, навiть взимку цей кошмар стався щонайменше чотири днi тому, перед тим, як я покинув Лондон. Я б отримав звiстку, якби лиходiям це вдалося. Вони ско╖ли цi жахливi злочини марно. Ви можете бути впевненi, що птах все ще тут. Але де?"


"Давайте подума"мо", - запропонував я. "Внутрiшн" оздоблення замку i навiть, наскiльки ми могли судити, господарськi споруди були зруйнованi. Меблi розбита, картини i гобелени зiрванi зi стiн. Бiблiотека герцога розграбована, його безцiнна колекцiя стародавнiх рукописiв i рiдкiсних томiв перетворилася в непотрiбнi уламки. Навiть стародавнi обладунки були скинутi зi сво"╖ пiдставки, так що вони розлетiлися на шматки i лежать на кам'яних плитах. Загарбники замку, може бути, i чудовиська, але вони не позбавленi розуму i в той же час не позбавленi грунтовностi.


Я зробив паузу, чекаючи подальших коментарiв англiйця, але ╖х не було. Я уважно спостерiгав за ним i помiтив, що вiн сильно спiтнiв i що вiн поперемiнно стискав i розтискав кулаки, майже як людина, що стражда" припадком.


"Якщо птах все ще в ма"тку," продовжив я, " але ╖╖ нема" в замку, нi в його прибудовах, логiка пiдказу" нам ╖╖ мiсцезнаходження. Подумайте ось про що, молодий чоловiк. Ми усунули частина вмiсту нашого списку можливостей. Зробивши це, ми неминуче приходимо до висновку, що залишилися можливостi повиннi мiстити рiшення нашо╖ головоломки. Чи дотриму"тесь ви нитки мiркувань, яку я виклав перед вами?"


Здавалося, вiн розслабився, як нiби напад минув. Вiн дiстав з кишенi свого костюма серветку i витер пiт з лоба. Вiн визнав неспростовнiсть мо╖х аргументiв.


"Але, продовжив вiн," я не бачу наступного кроку у вашiй процедурою".


"Ви разочаровываете мене", - промовив я. "Дуже добре. Якщо ви, будь ласка, пiдете за мною". Я вiдступив головний вестибюль замку, а звiдти на терасу зовнi. Я рушив далi, мо╖ черевики залишали за собою слiд у ряснiй росi, що скупчилася на пишною галявинi, навколишнього замок. Мiсяць досягла повного мiсяця, i небо над Лань╖ було ще бiльш вражаючим, нiж над метрополi"ю.


"Подивися на замок", - радив я свого учня, бо саме так звик ставитися до англiйця.


Вiн стояв поруч зi мною i дивився на будову, на його кам'янi фронтони, виконанi блiдою свiтлотiнню у свiтлi, линучому з небес. "Що ти бачиш?" Я запитав його.


"Ну, в Замку де Лань╖," вiдразу ж вiдповiв вiн.


- Справдi. Що ще ти бачиш?


Молодий англi"ць нетерпляче пiдiбгав губи. " Тiльки це, сер. Стайня i iншi господарськi споруди прихованi за масивом замку.


"Справдi, - кивнув я. Я бiльше нiчого не сказав, чекаючи подальших коментарiв вiд спiврозмовника. Настало довге мовчання.


Нарештi, нетерплячим тоном мiй учень заговорив знову. "Галявина перед замком. Лiси, якi нас оточують. Мiсяць, зiрки. Крихiтна хмарка на пiвденно-заходi".


Я кивнув. "Дуже добре. Ще".


" Заради всього святого, Дюпен, на що ще тут можна подивитися?


"Тiльки те, що житт"во важливо для нашо╖ мiсi╖", - вiдповiв я.


Поки я спостерiгав, англi"ць знову пiдняв очi i завмер. "Я бачу ряд птахiв, якi всiлися на парапет замку".


"Мiй дорогий друже!" - Вигукнув я. - "Тепер представля"ться можливим, що у вас " талант детектива. Далi, я настiйно закликаю вас, не задовольняйтеся простим спогляданням, а дивiться, дивiться, дивiться i доповiдайте!"


Деякий час вiн стояв мовчки i нерухомо, потiм зробив дiю, яке викликало мо" захоплення. Хоча ми стояли по кiсточки в мокрiй вiд роси травi перед замком, поблизу була пiд'╖зна дорiжка, якою про╖жджали екiпажi, що пiд'╖жджають до ма"тку i ви╖жджають з нього. Наш власний вiзник про╖хав по цiй стежцi, i я очiкував, що вiн скориста"ться нею ще раз, коли повернеться за нами вранцi.


Англi"ць пiдiйшов до пiд'╖знiй дорiжцi, нахилився i пiдняв жменю гравiю. Вiн вiдкинув плащ, щоб звiльнити руку, i жбурнув камiнчик у птахiв, що сидiли на парапетi. Я був вражений силою i влучнiстю його руки.


З сердитим криком кiлька птахiв злетiли зi сво╖х сiдало. ╥х силуети вимальовувалися на тлi нiчного неба, ╖х обриси були тьмяно-чорними на тлi блискучих зiрок i чисто╖ темряви небес. Один з них пролетiв над ликом повнiй, яскравiй мiсяця, його широко розпростертi крила i сяючий диск позаду не╖ створювали iлюзiю, що птах був такий же великий, як легендарний Пегас.


Ми з мо╖м учнем залишалися нерухомi, спостерiгаючи за поведiнкою повiтряних iстот. Вони були радше засмученi, нiж наляканi гуркотливiй галькою, принаймнi, я так припустив, оскiльки знадобилося всього кiлька митей, щоб безлiч iстот повернулося на сво╖ колишнi мiсця, супроводжуванi чутним грюканням перистих крил i ворчливыми криками.


Англi"ць нахилився i пiдняв ще одну жменю гравiю, вiдвiв руку назад i жбурнув камiнчики у птахiв. I знову його дi╖ викликали гнiвну реакцiю, бiльшiсть птахiв роздратовано закричали i, ляскаючи крильми, полетiли зi сво╖х сiдало. До цього часу розгадка та"мницi зниклого яструба була очевидна.


"Хороша робота", - привiтав я свого учня. "Очевидно, що ви вловили рiзницю мiж спостереженням i просто зором, i помiтили, що необхiдно для виявлення вашо╖ видобутку".


Слабкий ознака задоволення вiдбився на його обличчi, на мить куточки його рота пiднялися на кiлька мiлiметрiв. Не сказавши нi слова, вiн сiв на траву i почав знiмати чоботи i панчохи. У такому ж мовчаннi я спостерiгав, як вiн попрямував до зовнiшньо╖ стiнi замку.


Я очiкував, що вiн повернеться всередину будiвлi i спробу" вибратися на дах з допомогою внутрiшнiх сходiв. Замiсть цього, на мiй подив, вивчивши стiну з щiльно пiдiгнаними камiнням i повзучим плющем, вiн продовжив пiдiйматися по зовнiшнiй сторонi замку, використовуючи сво╖ потужнi пальцi i майже орангутангоподобные ступнi, щоб впевненiше триматися. Коли вiн наблизився, його плащ майорiв навколо його постатi, як два величезнi крила.


Пiдiйшовши до парапету, вiн гукнув сидiли там крилатих iстот, видавши при цьому дивний звук, не схожий нi на один з почутi мною ранiше. Без попередньо╖ пiдготовки птахи, якi спостерiгали за його наближенням, розправили крила i пiднялися з замку, зникнувши в навколишньому ╖х темрявi. Всi, крiм однi"╖. Самотня птах залишалася нерухомою, вимальовуючись силуетом на тлi зоряного неба.


Дивне, майже нелюдське iстота, в яке перетворився мiй колишнiй вiдвiдувач, засiдало тепер поруч з "диною птахом, так високо над землею, що одне-"дине промах, як я мiг бачити, прирекло б його на вiрну загибель. Однак до мене не долинуло жодного звуку вiд цього дивного персонажа, нi будь-яких ознак страху.


Вiн пiдняв нерухому птицю з мiсця, та за мить вона зникла пiд його плащем. Я мiг тiльки припустити, що вiн прийшов заздалегiдь з додатковим вiдрiзком шкiряного ременя або мотузки, досi прихованим пiд верхнiм одягом.


Потiм, поки я стояв в жаху, вiн нахилився, щоб лягти долiлиць на парапет, потiм перехилився через край, щоб вхопитися за кам'яну стiну, потiм зiсковзнув зi свого безпечного сiдала i почав спускатися по стiнi замку головою вперед, закрiпивши птицю пiд одягом. Зовнi вiн нагадував гiгантську кажана.


Дiставшись до галявини, вiн випростався i витягнув птаха з-пiд плаща. "Я дякую вам, мiй дорогий Дюпен, за уроки, якi ви менi дали, в рiвнiй мiрi спостережливостi i дедукцi╖. Наша видобуток повернута.


З цими словами вiн простягнув чорну птицю до мене. Навiть крiзь ╖╖ чорну оболонку я мiг розрiзнити форму ╖╖ пiр'я, кiгтiв, дзьоба, очей. Безсумнiвно, це був чудовий зразок мистецтва скульптора. Мiй учень попросив мене потримати статуетку, поки вiн знову одяга" панчохи i черевики. Вага чорно╖ птицi був так великий, що я був ще бiльше вражений його здатнiстю спускатися по стiнi замку з прив'язаною до не╖ одягом.


Ми провели те небагато, що залишилося вiд ночi, дослiджуючи iнтер'"р замку, використовуючи факели, що залишилися вiд бiльш щасливою епохи цього сумного споруди. ╢диними доказами, якi ми виявили, були подальшi свiдчення жорстокостi загарбникiв, якi убили герцога i герцогиню, а також ╖х слуг, i все це в марнiй спробi дiзнатися мiсцезнаходження скарбу, яким тепер володiли я i мiй учень.


Вранцi прибув наш найманий працiвник, дещо пошарпаний i, як можна було припустити, через вживання надмiрно╖ кiлькостi алкоголю.


Я звелiв йому вiдвезти нас в село Лань╖, де ми сховали птицю в багажнику машини, пообiцявши продавцю щедрi чайовi в обмiн на його мовчання. Пiсля цього ми склали повний звiт про наших кривавих знахiдки в замку, нi словом не згадавши про птаха. Причина, по якiй ми при╖хали в замок, була правдивою: я був старим знайомим герцога i герцогинi i дуже хотiв представити ╖м мого гостя з Англi╖.


Мер села Лань╖ i шеф жандармерi╖ були належним чином шокованi нашими описами, але дозволили нам вирушити в Париж, взявши з нас обiцянку надати всю iнформацiю i допомогу, якi ми зможемо, якщо вони будуть потрiбнi на бiльш пiзньому етапi ╖х розслiдування.


У визначений термiн екiпаж пiд'╖хав до мо╖й квартирi в передмiстi Сен-Жермен. У столицi випав легенький снiжок, i я обережно пробирався до дверей, щоб не посковзнутися i не впасти на камiння. Змучений справами минулого дня i ночi, я повернув ключ у замку сво"╖ квартири i штовхнув дверi, аби ми з мо╖м гостем могли увiйти. Коли ми це зробили, то зiткнулися з несподiваним видовищем. У мо╖й квартирi був проведений обшук. Меблi була перевернута, ящики висунутi зi сво╖х мiсць i валялися на пiдлозi. Килимове покриття було розiрвано i откатано, щоб можна було пошукати люки або розхитанi дошки.


Всi картини були зiрванi зi стiн i кинутi на пiдлогу, включаючи фотографiю мого друга i кумира, великого Видок. Вражений i ображений вторгненням в мо╖ поко╖, я приступив до огляду ╖х вмiсту, оцiнюючи шкоду й уболiваючи про знищення дорогоцiнних спогадiв про мо╖й довгiй кар'"рi. Я схопився за голову i висловив сво" обурення.


Нарештi, взявши себе в руки i сподiваючись якимось чином пом'якшити заподiяну шкоду, я повернувся, щоб порадитися з мо╖м вiдвiдувачем, але виявив, що вiн безслiдно зник.


Я пiдлетiв до дверей i покинув сво" примiщення. Екiпаж, звичайно, давно по╖хав, але на свiжому снiгу виднiвся ряд темних слiдiв. Слiдуючи за ним, не звертаючи уваги на ризик впасти, я промчав по вулицi Дюно. Нарештi я виявив, що стою на порозi закладу мсь" Константинидеса. Я кiлька разiв натиснув на дзвiнок, але вiдповiдi не послiдувало, потiм постукав у дверi. Всерединi магазину не було видно нi свiтла, нi руху, i на мiй поклик не було жодно╖ реакцi╖.


Сенс цих подiй митт"во проник в мiй змучений мозок. Англi"ць був наркоманом, грецький аптекар - постачальником його зловiсних хiмiкатiв. Як Константiнiдес дiзнався про цього птаха, було незбагненно, але мене завербували скорiше за його наказом, нiж за наказом карлистов або бурбонiв.


Константинидис обшукав мою квартиру просто для того, щоб вiдвернути мою увагу, поки англi"ць приносив птицю в свiй магазин. До цього часу, хоч минуло всього кiлька хвилин, було ясно, що i англi"ць, i грек разом з чорним птахом покинули Передмiстi i ╖х не знайдуть в околицях Парижа.


Що стало з птахом, з англiйським детективом, з грецьким хiмiком, залишалося загадкою на довгi роки. I ось, нарештi (Дюпен закiнчив свою розповiдь). Я дiзнаюся про подальшiй кар'"рi мого учня i про презирство, з яким вiн вiдповiда" на мо" керiвництво.


* * * *


Поки я сидiв, приголомшений приниженням мого друга i наставника, я побачив, як вiн стиска" маленький томик, з якого прочитав жорстокi слова, як нiби це був кинджал, яким вiн планував покiнчити з собою. Весь той час, поки вiн розповiдав свою iсторiю, я був захоплений цим оповiданням, перенiсся в iнший час i в iнше мiсце, в той час, коли Дюпен був молодий i знаходився в розквiтi сил. Але тепер я повернувся в даний i побачив перед собою людину, ослабленого плином рокiв i тяготами жорстокого iснування.


"Що стало з птахом?" Запитав я. "Вона зникла зовсiм?"


Дюпен похитав головою. "Аптеку грека Константинидеса знову вiдкрив племiнник. Про старшого Константинидесе бiльше нiколи нiчого не було чути, а якщо i було, то це зберiгалося в недоторканностi в лонi сiм'╖. Я спробував дiзнатися у племiнника про мiсцезнаходження його дядька i англiйця, а також про саму птицi, але молодший Константинидис послався на незнання долi двох чоловiкiв, а також того, що птах. Ось вже два поколiння магазин залиша"ться в сiм'╖, i та"мниця, якщо вона взагалi iсну", залиша"ться за сiмома печатками в ╖х лонi ".


Я розумiюче кивнув. " I, значить, ви бiльше нiколи не чули про свого учня, дивному англiйця?


Дюпен помахав передi мною книгою. "Бачиш, старий друже? Вiн став, так би мовити, новим Дюпеном. Його слава поширю"ться по морях i всiй земнiй кулi. Якби вiн хоча б частково визнав свiй борг передi мною, я був би задоволений. Мо╖ матерiальнi потреби задовольняються за рахунок невелико╖ пенсi╖, призначено╖ нашим старим другом Джi ... зi столично╖ полiцi╖. Мо╖ спогади належать менi, i вашi власнi твори принесли менi мою невелику частку слави ".


" Запевняю вас, Дюпен, це найменше, що я мiг зробити.


Було сумне мовчання, пiд час якого я розмiрковував про сумному станi, в яке впав мiй друг. Нарештi вiн вiддав зiтхання, повний вiдчаю. "Можливо," почав вiн, потiм затнувся, потiм почав знову, "можливо, трохи проникливим було б цiкаво дiзнатися про деяких iнших мо╖х починаннях".


Похитавши головою, я вiдповiв: "Я вже записав ╖х, Дюпен. Була справа про вбивства на вулицi Морг, про викраденому листi i навiть про вашому блискучому розкриттi та"мницi Марi Роже.


"Це не тi випадки, про яких я кажу", - заперечив Дюпен.


" Я не знаю iнших, крiм, звичайно, того, що ви розповiли менi цi"╖ ночi.


Почувши мо╖ слова, Дюпен дозволив собi одну з рiдкiсних посмiшок, якi я коли-небудь бачив на його обличчi. "Було багато iнших, дорогий друже, - повiдомив вiн менi, справдi багато".


Вражений, я попросив його перерахувати кiлька таких.


"Там були загадка фальшивого смарагду царицi, пригода американського торговця збро"ю Уейда, та"мниця алжирських трав, iнцидент з багамських втiкачем i улетевшим повiтряною кулею i, звичайно, трагедiя з фараоновым шакалом".


" Менi не терпиться записати це, Дюпен. Таким чином, повний список?


" Нi в якому разi, старий друг. Це тiльки початок. Такi повiдомлення можуть в якiйсь мiрi пом'якшити бiль вiд того, що ти постарiв i був забутий, замiнений на стадi╖ виявлення новим поколiнням сищикiв. I, я пiдозрюю, тi кiлька монет, якi вашi звiти можуть поповнити ваш гаманець, не будуть зайвими.


"Вони цього не зроблять", - мусив визнати я.


"Але це," Дюпен ще раз махнув книжкою, " це образа вража" мене в саме серце. Гiркий, як полин, i гострий, як двосiчний меч, так говорить прислiв'я".


"Дюпен," сказав я, " ти не будеш забутий. Цей англiйський педант явно скопiював вашi методи, аж до того, що найняв асистента i помiчника, який ма" певну схожiсть зi мною. Безсумнiвно, справедливiсть забороня" свiту забувати шеваль" К. Огюста Дюпена!"


"Не забути?" - пробурмотiв мiй друг. "Не забути? Учень буде вiчно жити в славi, в той час як майстер стане всього лише примiткою до iсторi╖ вiдкриттiв. Ах, мiй друг, мiй дорогий, дражайший друг, але свiт, в якому ми живемо, несправедливий".


"Так було завжди, Дюпен," погодився я, "так було завжди".


OceanofPDF.com


ШЕРЛОК ХОЛМС - ЗАГНАНИЙ В КУТ! Герi Ловизи


"Я бачу, ви знову не змогли встояти перед спокусою посилань", - сказав менi мiй друг Шерлок Холмс якось вдень, коли я вiдвiдав нашу стару барлiг на Бейкер-стрiт, 221Б. Вiн з презирством оглядав мiй наряд, очевидно, припустивши, що я прийшла прямо пiсля партi╖ в гольф.


Я кивнув на знак згоди. З тих пiр як я вийшла замiж i у мене було багато роботи в Сент-Бартс, я рiдко бачилася з Холмсом протягом останнього року, тому цi випадковi вiзити були для мене моментами величезно╖ радостi знову побачити мого старого друга i надолужити згаяне в його справах. Мо" "дине вiльний час в останнiй час було зайнято мо╖м новим грiховним захопленням - чарiвним творiнням пiд назвою гольф.


"Дуже стимулюючу та при"мне вправа", - сказав я сво"му друговi.


"Ха!" Холмс саркастично пирхнув. "Груба i абсолютна трата часу. Дорослi чоловiки ганяють маленький м'ячик в грi просте i абсолютна везiння. Боюсь, це не для мене.


"Це спорт, Холмс, а не просто гра", - заперечив я, невимовно засмучений його словами, вiдчуваючи, що якимось чином мiй обов'язок - захищати цей вид спорту. "За останнi кiлька мiсяцiв я знайшов це при"мним заняттям, i мене запросили пограти на деяких з найпрестижнiших полiв Англi╖ i Шотландi╖, включаючи саму батькiвщину гольфу - Королiвський i стародавнiй гольф-клуб у Сент-Ендрюсi. Я навiть подружився з самим Томом Моррiсом, Старим Томом Моррiсом, як його називають, легендою гри. Я кажу вам, що це не гра на удачу, вона чревата небезпеками i труднощами, якi вимагають високого рiвня майстерностi ".


Холмс вiдкинув все це недбалим помахом руки. Якщо це не носило кримiнального характеру i не входило у вузьку сферу його iнтересiв, вiн рiдко притягувався до справи.


"Ви зна"те, Холмс, - сказав я йому, дозволивши нотки роздратування прозвучати в мо"му голосi, - зараз ми знаходимося на четвертому роцi життя у 20-му столiттi, час нових починань i нових речей, таких як гольф. Останнiм часом в грi встановленi суворi правила гри, впливають на всi непередбаченi обставини. Я б подумав, що це один з аспектiв, який ви вважали б привабливим i навiть схвалили. "


"Нiсенiтниця! Ви згадали правила, як в спортi, хоча самi тiльки що назвали це грою. Шашки були б бiльш стимулюючими ".


"О, перестаньте, Холмс!" Роздратовано заперечив я.


"Ти сама назвала це грою", - заперечив вiн з кривою усмiшкою.


"Це була просто фiгура мови".


Холмс подивився на мене, хитаючи головою в удаваному розпачi. "Ватсон, бiдний, бiдний Ватсон, менi сумно чути, що ви пiддалися на хитрощi тако╖ азартно╖ гри. Набагато краще було б витратити свiй час i мiзернi кошти на колесо рулетки. Бiльше шансiв, а?"


"Дозволю собi не погодитися. Я виявив, що в кожному аспектi гри в гольф потрiбна велика майстернiсть, починаючи з першого за╖зду по фарватеру, закiнчуючи вiдбиванням i, звичайно ж, використанням грiна. Це може бути найбiльш стимулюючим i складним заняттям. З усiх людей саме ви не повиннi так швидко принижувати гру - або, насмiлюся сказати, спорт, яку ви самi жодного разу не пробували ".


Шерлок Холмс задумався, а потiм криво посмiхнувся: "Тут ти мене розкусив, старовина. Можливо, ти правий. Можливо, коли-небудь ми спробу"мо".


" Я був би надзвичайно радий зробити це, Холмс. Можливо, коли ви не будете так сильно зайнятi розслiдуваннями?


"Що ж, Ватсон, ви прийшли дуже вчасно. Останнiм часом випадкiв було небагато. Схоже, злочиннi кола пiшли у вiдпустку. Саме розчарування ".


Я посмiявся над його дилемою: "Що ж, я впевнений, що скоро трапиться що-небудь варте".


" Очевидно, що так i буде, але розкажи менi докладнiше про цю манi╖ гри в гольф, яко╖ ти заразився, як сильно╖ лондонськiй застудою. Я бачу, що в цьому " щось, що тебе явно турбу".


Я уважно подивився на Шерлока Холмса. Цей чоловiк був неабиякий. Досi я був дуже обережний, нi словом, нi жестом не видавав йому справжню мету мого вiзиту. " Ти прониклива, як завжди. Як ти здогадалася?


" Вгадай! Ти сказав 'вгадай'?


"Я мав на увазi... Те, що я хотiв сказати ..." Я швидко затнувся.


"Не берiть в голову, старина," Холмс поблажливо посмiхнувся мо" збентеження. - Вiднесiть це на рахунок того, що я знаю вас завдяки нашому довго╖ спiвпрацi. Я бачу, тебе щось турбу", i все ж ти не хочеш пiднiмати це питання, але, тим не менш, це зачiпа" тебе. Це пов'язано з тво"ю грою, чи не так?"


Я зiтхнув: "Так, Холмс, це у вищiй мiрi гнiтюча проблема, але, звичайно, вона не досяга" того рiвня, на якому необхiдно задiяти вашi чудовi таланти".


"Чому б не дозволити менi самому судити про це. Як я вже говорив вам, цiкавих справ зараз мало, тому, якщо у вас " щось цiнне, я був би радий почути подробицi ".


Я з полегшенням кивнув, зрозумiвши, що мiй друг стурбований, зiбрався з думками, а потiм почав свою розповiдь, сiдаючи в сво" старе крiсло навпроти його. "Ви правi, це ма" вiдношення до гольфу. Я вже згадував, що познайомився зi старим Томом Моррiсом. Вiн надзвичайно порядна i джентльменський людина. У нашi днi вiн працю" зеленщиком в R & A, Королiвському i старовинному гольф-клубi у Сент-Ендрюсi, в Шотландi╖ ".


"Так, де вони грають на Вiдкритому чемпiонатi Великобританi╖. Я вважаю, що старина Моррiс навiть чотири рази вигравав чемпiонат в 60-х?" Заявив Холмс.


"Чому б i нi", - посмiхнувся я. "Значить, ти щось зна"ш про гру?"


" Деякi причiпки тут i там. Я дiзнався про цього хлопця в основному через та"мницi, яка спiткала його сина, Юного Тома Моррiса.


" Юний Тому? - Запитав я недбало, але з цiкавiстю. " Я не чув.


" Надзвичайно трагiчний випадок, Ватсон. Син старого Тома, Томмi - в нашi днi вiдомий як Юний Тому - був вундеркiндом у гольфi. У свiй час вiн був легендою, що увiйшла в iсторiю гольфу слiдом за сво╖м батьком, вигравши чотири "Брiтiш Оупен". Вiн був молодий, йому ледь виповнилося 24 роки, коли його дружина i дитина померли при пологах. Юний Тому помер три мiсяцi, на Рiздво 1875 року, з невiдомих причин. Все це було досить загадково, але бiльшiсть людей в той час звинувачували в цьому розбите серце ".


"Сумна iсторiя," тихо сказав я.


"Ще сумнiше була вiдповiдь люблячого батька, коли його запитали, чи можлива така смерть".


" Що вiн сказав, Холмс?


"Кажуть, старий Том вiдповiв, що якщо б людина могла померти вiд розриву серця, то вiн би напевно помер сам в той час".


Я зiтхнув: "Це сумно. Я поняття не мав".


"Старий Тому пережив свого сина на чверть столiття. На загальну думку, це людина з унiкальним i видатним характером i талантами. Я б дуже хотiв коли-небудь зустрiтися з ним". Заявив Холмс, потiм глянув прямо на мене i запитав: "Отже, Ватсон, розкажiть менi, навiщо ви сюди прийшли".


" Отже, Холмс, вiдкриття завершиться завтра ввечерi врученням переможцю Чемпiонського кубка - це великий срiбний трофей, бiльш вiдомий як Глечик для кларета. Проблема в тому, що Глечик з кларетом пропав.


"Цей глечик цiнний?" Холмс запитав вже з великим iнтересом.


"Так, чисте срiбло, сто╖ть значну суму, але воно безцiнне для клубу".


Шерлок Холмс кивнув, подивився на мене зi свого мiсця i спокiйно запитав: "Скажiть, хто-небудь в клубi пропав?"


Я подивився на Холмса, знизав плечима: "Нi, наскiльки я знаю, нема". Однак старий Тому згадав менi, що один з його синiв - кеддi - захворiв i останнi два днi не з'являвся на роботi. Старина Том говорить, що це зовсiм не схоже на хлопця - не бути готовим до жодного матчу, не кажучи вже про чемпiонат.


"А цей хлопчик цiкавиться грою?"


"Ну, я вважаю, що так, адже бiльшiсть кеддi з ентузiазмом ставляться до гольфу. Старий Том сказав менi, що цей хлопець гарно вихований, але в грi вiн бiльш фанатичен, нiж бiльшiсть iнших".


"Зрозумiло," задумливо промовив Холмс. Нарештi вiн пiдняв на мене очi з незрозумiлою посмiшкою на обличчi. " Що ж, Ватсон, ви повиннi знати, що тут, в Лондонi, я мало що можу з цим вдiяти.


"Я розумiю, Холмс", - тихо вiдповiв я, явно переможений, але вдячний, що вiн хоча б вислухав мою iсторiю. "Просто старина Тому дуже засмучений втратою трофея. Це буде катастрофою для Вiдкритого чемпiонату, для клубу i для само╖ гри в гольф ".


Холмс раптово встав зi свого мiсця i пильно подивився на мене: "Що ж, тодi нiчого iншого не залиша"ться, як негайно вiдправитися в Шотландiю i виправити цю ситуацiю. Ходiмо, Ватсон, гра - на цей раз в гольф - почина"ться!


* * * *


Завдяки ефективностi британсько╖ залiзнично╖ системи ми з Холмсом дiсталися до Сент-Ендрюс не менш нiж за вiсiм годин. Одного разу в клубi я представив великого детектива Моррiс. Старина Том також не менше чотирьох разiв ставав переможцем Вiдкритого чемпiонату Великобританi╖, але в нашi днi вiн був вiдомим майстром гри в м'яч, ключок i дизайнером дорiжок для гольфу. Протягом багатьох рокiв вiн був головним зеленщиком у Сент-Ендрюсi.


Старий Том Моррiс, безумовно, виглядав на всi сво╖ 83 роки, красуючись довгою спадаючо╖ бiлою бородою, яка ниспадала на середину його широких грудей. Вiн був одягнений в костюм для гольфу, спортивну куртку i картату кепку на сивiй головi. Його лiва рука часто лежала в кишенi штанiв, де вiн тримав усюдисущу трубку, а в якостi тростини вiн використовував перевернутий держак машi ниблик з горiхового дерева. Хоча вiн, здавалося, нiколи не посмiхався, його пронизливi блакитнi очi випромiнювали сильну енергiю i нiжну доброту.


Я познайомив легенду гольфу з легендою детектива.


"Ах, поки я живий i дихаю, невже це не хто iнший, як мiстер Шерлок Холмс, який при╖хав сюди, в Шотландiю, щоб вiдвiдати наш прекрасний клуб?" - Запитав Моррiс з сильним шотландським акцентом i радiсним обличчям, яке засвiтилося радiстю. Вiн виявився самим сердечним i житт"радiсним хлопцем. Хоча здавалося, що вiн жодного разу не посмiхнувся i був втiленням суворого шотландця, старий Том був справдi добрим i сердечною людиною. Його очi iскрилися, коли вiн говорив. "Для мене велика честь познайомитися з вами, сер, i я вiтаю вас у Сент-Ендрюсi. Я вважаю, доктор Ватсон розповiв вам про нашу маленьку проблему?"


" Так, вiн це зробив. Ось чому я тут, мiстер Моррiс.


"Що ж, я дякую вам, але, будь ласка, кличте мене просто Старина Тому, добрий сер".


Холмс дозволив собi тепло посмiхнутись: "Ну що, старий, у тебе пропав трофей, i я чув, що презентацiя вiдбудеться сьогоднi ввечерi?"


"Так, чемпiонат тiльки закiнчу"ться, i ми опиня"мося в жахливому скрутi", - сумно сказав старий Том. "Бордовий глечик, як його називають, постiйно знаходиться в R & A - так ми назива"мо Королiвський i Стародавнiй гольф-клуб у Сент-Ендрюсi - з 1873 року. Трофей вруча"ться переможцю Вiдкритого чемпiонату Великобританi╖ кожен рiк. Переможець отриму" право зберiгати ╖╖ протягом року, перш нiж повернути в R & A, звiдки вiн буде переданий наступного чемпiону. Нещодавно його повернув клубу минулорiчний переможець. Тепер трофей пропав. Я боюся, що його навiть могли вкрасти ".


" Добрий лiкар сказав менi, що один з ваших хлопчикiв захворiв i не вийшов на роботу.


"Так, це правда. Молодий Денiел Робертс, кеддi, хороший хлопчик".


" А де ми можемо знайти молодого мiстера Робертса? - Спитав Холмс.


"В селi. Вiн живе зi сво"ю мамою над ╖╖ магазином кравчинi".


Холмс кивнув: "Тодi давайте негайно вирушимо туди, тому що ми не можемо втрачати часу".


* * * *


Коли ми дiсталися до будинку хлопчика, ми виявили юного Денiела Робертса нагорi, в кiмнатi, в лiжку з очевидною i важкою хворобою невiдомого походження. За згодою матерi та за вказiвкою Холмса я швидко надав допомогу хлопчиковi, провiвши ретельний медичний огляд. Нарештi я вийшов з кiмнати, щоб наодинцi порадитися зi сво╖м другом.


"Отже, лiкар, який ваш дiагноз?" Холмс запитав мене.


"Фiзично з хлопчиком взагалi все в порядку. Але вiн в жаху вiд чогось, що вiдчайдушно намага"ться приховати. Його серце страшно б'"ться з-за цього ".


Холмс просто кивнув, потiм повернувся зi мною в кiмнату. Там ми побачили старого Тома i мiсiс Робертс, якi сумно дивилися на хлопчика, що лежить в лiжку в такому хворобливому станi. Хлопчик побачив, як ми увiйшли, i злегка кашлянув.


Холмс похмуро посерйознiшав: "Так не пiде, Денiел. Доктор Ватсон провiв вам повне обстеження. З вами все в порядку. Я знаю, що ви сiмулiруете хвороба. Час йде. Ви повиннi розповiсти менi, що ви зробили з "Сент-Ендрюс трофi".


Обличчя хлопчика витягнулося в розпачi, вiн опинився в пастцi i подивився на свою матiр.


"Денiел Робертс, а тепер скажи цим людям правду!" - наказала мати хлопчика.


Денiел виглядав приголомшеним, переляканим вiд вiдчаю, але нiчого не вiдповiв.


"Я знаю, що ви вкрали трофей, молода людина", - заявив Холмс. "Гра закiнчена, так що вам краще зiзнатися у всьому прямо зараз".


"Давай, хлопче, прийшов час висловитися", - пiдказав старий Те, виглядаючи похмурим i розчарованим тим, що один iз його хлопцiв дiйсно вкрав знаменитий трофей.


Хлопчик почав плакати.


" Ну ж, Деннi, " м'яко додав старий Том, - розкажи менi, що сталося. Чому ти вкрав трофей? Кому ти його продав?


"О нi, все було зовсiм не так, мiстер Тому", - випалив хлопчик крiзь сльози. "Я взяв його, коли попереднiй переможець повернув його в клуб кiлька днiв тому. Я просто хотiв побачити сво" iм'я на цьому трофей, як у всiх великих гравцiв у гольф минулих рокiв, тому що одного разу мо" iм'я теж могло бути вигравiрувано там. Тому я скористався чорнилом, щоб написати сво" iм'я там, прямо пiд останньою перемогою юного мiстера Тома в 72-му роцi ".


"Деннi Робертс, ти цього не робив!" - сердито крикнула мати.


Холмс жестом закликав до тишi. - Продовжуйте, Деннi. Де зараз трофей? Ви його продали?


"Це продати? Звичайно, нi, сер! Я б нiколи не подумав про таке", - затинаючись, пробелькотiв хлопчик, явно засмучений самою думкою.


"Тодi що ти з ним зробив?" Пiдказав старий Том.


Деннi виглядав похмурим, його широко розкритi очi благали Старого Тома: "Менi так шкода. Я був наляканий, сер. Я знаю, що вчинив неправильно, помiстивши там сво" iм'я, i намагався видалити його, але воно не пiддавалося. Я була в жаху! Тодi менi прийшла в голову iдея вiднести трофей до струмка, щоб змити водою чорнило. До мого полегшення, вийшло мо" iм'я, але потiм я впустив трофей в струмок. Це увiйшло глибоко ".


"Так чому ж ти не пiрнув за ним?" Я запитав хлопчика.


- Я не вмiю плавати, - збентежено пiдняв голову Деннi.


"Зрозумiло," сказав Холмс, ховаючи криву посмiшку.


Деннi продовжував пояснювати: "Я боявся засмутити мiстера Тома. Вiн був такий добрий до мене i все таке. Вiн завжди говорив менi, що гольф вчить вiдповiдальностi i хорошiй спортивнiй майстерностi, а потiм я пiдвiв його. Тому я прикинувся хворим, щоб не зустрiчатися iз ним лицем до лиця. Менi дуже шкода, мiстер Тому."


Старий Том м'яко посмiхнувся: "Не думай бiльше про це, хлопець".


"Я пiду в тюрму?" - нервово запитав хлопчик.


Старий Том розсмiявся з нiжною теплотою: "Звичайно, нi, Деннi".


"Так де ж трофей зараз?" Спитав Холмс.


"Ну, все ще на днi струмка, там, де я його залишив", - вiдповiв Деннi.


Холмс кивнув: "Тодi дуже добре. А тепер, Деннi, пiднiмайся з лiжка i дозволь нам негайно сходити за нею".


* * * *


Рано вранцi наступного дня ми з Шерлоком Холмсом зiграли наш перший раунд в гольф. Проблема, що виникла напередоднi, була вирiшена задовiльно; трофей був витягнутий i потiм без сучка i задирки вручений переможцю чемпiонату. Молодий Деннi був вiдповiдним чином розкритикований Старим Томом, але йому дозволили зберегти свою посаду кеддi в клубi. I знову в R & A. все було в порядку.


I все ж наступний день подарував нам прекрасне, бадьорить шотландське ранок, iдеально пiдходить для гри в гольф в Royal and Ancient Saint Andrews. Старий зробив Те Холмсу i менi подарунок у виглядi сприятливого тайм-ауту в подяку за наш вчинок. Тому мiй товариш неохоче погодився зiграти ще один раунд.


Ми вирiшили зiграти одиночний матч, тiльки вiн i я, в обведення. Старина Том i Деннi навiть зголосилися бути нашими кеддi, кожний з яких давав нам настiльки необхiднi i кориснi iнструкцi╖ та iнформацiю перед початком гри.


Поле в R & A було пiщаним за сво"ю природою, з невеликими пагорбами, якi руйнували навiть самий хороший удар, часто диявольськи вибиваючи м'яч за лiнiю i потрапляючи у пiдступно розташований бункер, який мiг створити тiльки самий диявольськи збочений розум. Грати на цьому полi було непросто.


Перша лунка, вiдома як "Опiкова" лунка, була рiвною чотирьом. При великому везiннi ми з Холмсом обидва виграли п'ять. Нам пощастило, що ми завдали лише один удар вище номiналу. Я впорався краще на другий лунцi, фактично зрiвнявши рахунок, в той час як Холмс впорався краще за мене на третiй.


До четверто╖ лунцi я почав розумiти, що Холмс, схоже, зна" про гру в гольф набагато бiльше, нiж коли-небудь говорив менi. Ми зiграли ще кiлька лунок i виступили досить добре, в основному завдяки добрим порадам наших кеддi, ми обидва, звичайно, перевищили номiнал, але не настiльки сильно.


"Де ви навчилися так добре грати?" - Нарештi запитав я Холмса, вражений якiстю гри. Я не був майстром гри, як i вiн, але я був здивований швидкiстю, з якою вiн схоплював найнеобхiднiше.


Холмс тiльки посмiхнувся, поправив свою мисливську шапку й вiдповiв: "На по╖здi до Сент-Ендрюс, звичайно. Поки ти годинами спав, я вивчав гру, читаючи книги з гольфу з твого рюкзака. Я знайшов книгу Горацiя Е. Хатчiнсона найбiльш корисною, в той час як "Мистецтво гольфу" Сiмпсона було дуже iнформативним. Чи зна"те ви, що в нього навiть включенi фотопластинки нашого друга Старовини Тому, що демонструють цiннiсть гойдалок? Його безцiннi поради. Можливо, ви ма"те рацiю, стверджуючи, що як тiльки ви зрозумi"те цю гру, ви почнете по-справжньому цiнувати ╖╖ ".


"Шикарно, Холмс! Гольф з книг!" Я глузливо пирхнув, але не мiг не похвалити його покращилося ставлення. "Що ж, тодi подивимося, до чого це призведе, ми переходимо до десятого мiсця. Поки ми рiвнi, так що давай подивимося, що ти зможеш зробити на останнiй дев'ятцi ".


Ми перейшли до десято╖ лунцi i зiграли до кiнця. Я вийшов вперед ударом, але до наступно╖ лунцi Холмс зрiвняв рахунок зi мною. Вiн вийшов вперед на тринадцятiй, але я наздогнав його на п'ятнадцятiй. На той момент це була гра будь-якого. Холмс грав з похмурою рiшучiстю, хмурився з-за невдалих кидкiв, але, здавалося, радiв, коли у нього виходив хороший - у цьому сенсi вiн нiчим не вiдрiзнявся вiд будь-якого iншого гравця в гольф.


На пiдходi до останньо╖ лунки Старий Тому оголосив: "Джентльмени, вiсiмнадцята лунка. Це четверта лунка, довжиною 360 ярдiв, i до цього моменту ви обидва будете рiвнi".


"Жорстке змагання, Ватсон", - сумно сказав Холмс. "Ви абсолютно правi, це переслiдування може виявитися надзвичайно складним. Я думаю, що виграю цю лунку, а потiм раз i назавжди покладу спати тво╖ нав'язливi мрi╖ про цiй грi ".


"Я дам вам хороший вiдсiч, Холмс," попередив я.


Шерлок Холмс посмiхнувся: "Я i не очiкував нiчого iншого, старина".


Нам треба було за два удари, щоб потрапити на вiсiмнадцяту майданчик. Холмсу потрiбен складний 20-футовий удар, щоб потрапити в лунку. Мiй удар був коротше, з вiдстанi майже 12 футiв. Перебуваючи далi всiх вiд лунки, Холмс зiграв першим.


Удар Холмса прийшовся прямо в лунку. Здавалося, що вiн ось-ось увiйде. Мо" обличчя спохмурнiло вiд гiркого передчуття насування загибелi. Звичайно, його м'яч летiв прямо в лунку i вiдразу ж повинен був впасти. Я подивився на свого друга, i вiн здавався у пiднесеному настро╖.


Потiм я побачив, як його м'яч раптово зупинився як укопаний, менш нiж у футi вiд чашi. Холмс втупився на м'яч в повному шоцi i зневiрi, немов бажаючи, щоб вiн рушив сам по собi i потрапив в чашу. Але цього не сталося.


Тепер була моя черга. Похмура посмiшка з'явилася на мо"му обличчi, коли я готувався до удару. Деннi, виконуючий роль мого кеддi, дiстав один зi сво╖х улюблених ножiв для нарiзки гiкорi i простягнув його менi. "Ось, доктор, спробуйте цей. У тебе рiвна удар, грай чесно, i все повинно вийти ".


Я кивнув, мо" обличчя було серйозним вiд духу суперництва, коли я зайняв позицiю i нанiс удар. Це був сильний удар, нiж у мого супротивника. Я мав намiр завдати простий i прямий удар, але мiй м'яч тут же вiдхилився, описавши широку дугу. Я з похмурим трепетом похитав головою i глибоко зiтхнув. Я побачив, що Холмс теж затамував подих.


Ми всi четверо пильно спостерiгали за тим, як мiй м'яч котився по широкiй дузi, повiльно наближаючись все ближче i ближче до чашки з тим, що здавалося певнiстю у неминучостi. Я напружено видихнула. Здавалося, що я ось-ось впаду в лунку. Потiм м'яч раптово натрапив на нерiвне пляма на грiнi i якимось диявольським дi"ю зачепився перед м'ячем Холмса i, вiдкотившись, зупинився як укопаний. Я спробував зрозумiти, що тiльки що сталося. Тепер мiй м'яч знаходився мiж м'ячем Холмса i чашкою на вiдстанi трохи бiльше шести дюймiв, ефективно блокуючи його вiд чашки.


"Ось так-то, доктор!" Деннi радiсно закричав.


Старий Том Моррiс тiльки розсмiявся вiд невтримного веселощiв: "Так, добре зiграно, доктор Ватсон, схоже, ви досить вправно загнали мiстера Холмса в кут!"


"Загнаний в кут?" Випалив Холмс. Очевидно, вiн не був обiзнаний про це конкретному правилi.


Я сам був здивований таким поворотом подiй, але швидко зрозумiв, що це може потенцiйно змiнити правила гри для мене.


Старий Том пояснив: "М'яч Ватсона загороджу" ваша кубка, мiстере Холмс. Це старе i поважне правило гольфу, зване загоняющим. У гольфi ви повиннi бити сво╖м м'ячем точно в лунку. Отже, коли iнший м'яч блоку" ваш власний, ви загнанi в кут. Це ваша гра, мiстер Холмс."


"Як це можна грати, якщо м'яч Ватсона блоку" мiй?" - Спитав Холмс.


"Насправдi," спiвчутливо сказав старий Том, - м'ячi знаходяться на вiдстанi трохи бiльше шести дюймiв один вiд одного, так що м'яч Уотсона не можна пiдняти у вiдповiдностi з правилами. Ваш "диний варiант - поступитися пролом або домовитися про блокування. Коли гравець, загнаний у кут, вiн, очевидно, не може нанести удар прямо в лунку, але якщо вiн б'" по м'ячу так, що промаху"ться повз м'яча суперника i все ж потрапля" в лунку, вважа"ться, що вiн веде переговори про блокування. Отже, мiстер Холмс?


Великий Сищик ретельно зважив сво╖ можливостi. Вони були прикро обмеженi. "Ви поставили мене в скрутне становище, Ватсон. Я не поступлюся вам цю дiрку, тому ви не залиша"те менi iншого вибору, окрiм як спробувати, як каже старина Те, домовитися про це ... глухому кутi.


"Браво, мiстер Холмс!" Старина Том прийшов в захват вiд очевидно╖ вiдваги мого друга. "Ось, тепер скористайся цим джиггером, вiн дасть тобi висоту, необхiдну для гри в м'яч".


Холмс узяв гейзер з держаком з горiхового дерева i приготувався зiграти. Вiн не поспiшав i вдарив по м'ячу раптовим i рiзким рухом, вiд якого м'яч злетiв у повiтря. Я був вражений, побачивши, як його м'яч пролетiв над мо╖м власним - всього в два дюйми заввишки i прямо в лунку. Потiм його м'яч забився прямо в лунку -i вiдскочив назад!


М'яч Холмса повiльно вiдкотився убiк i зупинився в декiлькох дюймах вiд чашки.


Це було несамовито. Деннi скорчив гримасу, а старина Тому добродушно похитав головою з приводу мiстичних примх гри. Я стояв, вражений тим, що побачив.


Холмс, зi свого боку, не вимовив нi слова, його обличчя перетворилося в суцiльну кам'яну маску. Я вирiшив, що зараз не час давати якi-небудь коментарi з приводу того, що сталося.


Тепер була моя черга. Я не квапився. З граничною обережнiстю я завдав удар, злегка постукавши по м'ячу, так що вiн з м'яким ляпанцем впав прямо в чашу. Я зiтхнув з полегшенням i подивився на свого друга.


Шерлок Холмс, здавалося, насилу вiрив у те, що сталося. За мить вiн машинально загнав м'яч в лунку, офiцiйно завершивши гру, а потiм пiшов в досить похмурому настро╖.


Я перемiг Холмса одним ударом, але моя перемога була гiрко-солодкого.


Менi здалося, що я чую, як мiй друг бурмоче собi пiд нiс, йдучи з галявини, щось про те, що вiн весь цей час був прав, що гольф - дурна гра, жахлива витрата часу i базу"ться виключно на удачу, а не на якому-небудь iстинне майстернiсть.


"Зна"те, Ватсон, коли-небудь це прокляте правило про заборону буде скасовано", - рiзко прокоментував вiн менi, коли ми вчотирьох прямували до будiвлi клубу.


Старий Том Моррiс втрутився перш, нiж я встиг вiдповiсти: "Нiколи, мiстере Холмсе! Поки я живий, нiколи! Так, традицiя гольфу, безсумнiвно. Одне iз самих священних правил гри".


"Ха!" Холмс глузливо пирхнув, вiдкидаючи все це справа. Потiм вiн подивився на мене i раптом посмiхнувся з вiдновиленням добродушнiстю: "Вiдмiнно зiграно, Ватсон. Повинен сказати, дiйсно, добре зiграно.


" Дякую вам, Холмс, це дуже люб'язно з вашого боку. Боротьба була напруженою. Я впевнена, що в нашiй наступнiй по╖здцi в тебе вийде краще, " сказала я оптимiстичним тоном, намагаючись запропонувати йому хоч якусь пiдтримку, але я знала правду. Я знала свого друга. Це була перша i остання партiя в гольф, в яку я або хто-небудь iнший коли-небудь грав з Шерлоком Холмсом.


Я в жаху хитав головою, поки ми з Холмсом проводжали Старого Тома до його майстернi по виготовленню ключок на 18-й зеленiй вулицi. Ми надiслали юного Деннi, i тепер сидiли втрьох, насолоджуючись кiлькома пiнтами пива, дiлячись iсторiями про гольф i життя, i жодного разу не згадали про заганяння в глухий кут.


IСТОРИЧНА ДОВIДКА:


Велика частина передiсторi╖ цi"╖ iсторi╖ заснована на iсторичних фактах, пов'язаних з Королiвським i Старовинним гольф-клубом у Сент-Ендрюсi, в Шотландi╖; трофе"м British Open, бiльш вiдомим як "Глечик кларета"; i життями Юного Тома i Старого Тома Моррисов. Я також хочу подякувати цього Дена Робертса, а також бiблiотеки Музею гольфу Геррiтсен-Бiч за ╖х допомогу. В 1952 роцi з гольфу було остаточно виключено правило Stymie. До цього гравцi не могли пiднiмати свiй м'яч, але пiсля 1952 року вони використовували маркер на зеленому полi, а потiм пiднiмали свiй м'яч так, щоб не загороджувати м'яч суперника. ╢ багато тих, хто хотiв би, щоб ця Заборона все ще дiяв.


OceanofPDF.com


БАГАТО РОКIВ ТОМУ I В IНШОМУ МIСЦI, автор Майкл Курланд


Професор Джеймс Морiартi, доктор фiлософi╖, F. R. A. S.


" Знаменитий вчений-злочинець, такий же вiдомий серед шахра╖в, як...


"Я червонiю, Ватсон," пробурмотiв Холмс зневажливим тоном.


"Я збирався сказати 'оскiльки вiн невiдомий широкiй публiцi".


"Дотик, виразне дотик!" вигукнув Холмс. " У вас, Ватсон, проявля"ться якась несподiвана жилка паскудного гумору, вiд яко╖ я повинен навчитися остерiгатися. Але, називаючи Морiартi злочинцем, ви обмовля"те в очах закону - i в цьому вся слава i диво. Найбiльший iнтриган всiх часiв, органiзатор всiляко╖ чортовини, керуючий мозок злочинного свiту, мозок, який мiг вершити долi нацiй або спотворити ╖х - ось цей чоловiк. Але вiн настiльки вiдчужена вiд загальних пiдозр, настiльки несприйнятливий до критики, настiльки чудовий у сво"му управлiннi та самоуничижении, що за тi самi слова, якi ви сказали, вiн мiг би викликати вас до суду i вийти з вашо╖ рiчний пенсi"ю в якостi розради для свого ураженого характеру. Хiба вiн не знаменитий автор "Динамiки астеро╖да", книги, яка пiднiма"ться до таких висот чисто╖ математики, що, як кажуть, в науковiй пресi не знайшлося людини, здатно╖ ╖╖ критикувати? Хiба можна обмовляти цi"╖ людини?"


-Долина страху


БАГАТО РОКIВ ТОМУ I В IНШОМУ МIСЦI


Мене звуть професор Джеймс Кловiс Морiартi, доктор фiлософi╖, F. R. A. S. Можливо, ви чули про мене. За останнi кiлька десятилiть я був автором ряду поважних наукових монографiй та журнальних статей, у тому числi трактату про бiномiально╖ теоремi та монографi╖ пiд назвою "Динамiка астеро╖да", яка була добре прийнята в наукових колах як у Великобританi╖, так i на континентi. Моя недавня стаття Британський астрономiчний журнал, "Спостереження за затемненням Меркурiя у липнi 1889 року з деякими припущеннями щодо впливу гравiтацi╖ на свiтловi хвилi", викликав деякi коментарi серед тих небагатьох, хто мiг зрозумiти його значення.


Але я боюся, що якщо ви i зна"те мо" iм'я, то, ймовiрно, не з яких-небудь мо╖х опублiкованих наукових робiт. Бiльше того, моя нинiшня, я б сказав, погана слава була не з мо"╖ вини i, безумовно, не по мо"му вибору. Я по натурi замкнутий, як сказали б деякi, потайний чоловiк.


За останнi кiлька рокiв уривки з мемуарiв якогось доктора Джона Ватсона, що стосуються цього недоумка, який назива" себе детективом-консультантом", мiстера Шерлока Холмса, з'являлися в журналi "Стренд" i в iнших мiсцях все частiше i- на мiй погляд, придбали саму невиправдану популярнiсть.


Дослiдники "вищо╖ критики", як називають сво" безглузде заняття цi нестерпнi педанти, якi присвячують сво" життя вишукування найдрiбнiших деталей у розповiдях доктора Ватсона, проаналiзували досить банальну прозу Ватсона з тим жадiбною увагою, яке гурмани придiляють гiрок паштету з гусячо╖ печiнки. Вони витягують прихований сенс кожного слова i екстраполюють факти, не " доказами, з кожного абзацу. Що незмiнно призводить ╖х до висновкiв, навiть бiльш правдоподiбним, нiж тi, до яких вда"ться сам Холмс.


Занадто багато з цих невiрно спрямованих роздумiв стосу"ться мене i мо╖х вiдносин з самопроголошеним майстром детективного справи. Любителi детективних розслiдувань витратили багато часу i енергi╖ на мiркування про те, як ми з Шерлоком Холмсом вперше зустрiлися, i що саме змусило зазвичай незворушного Холмса назвати мене "Наполеоном злочинностi", не надавши жодних доказiв на пiдтримку цього кричущого слуху.


Я пропоную розповiсти цю iсторiю зараз, щоб задовольнити це недоречне цiкавiсть i покласти край рiзним спекуляцiям, якi з'явилися в деяких приватних монографiях. Внесу яснiсть: ми з Холмсом не родичi; у мене не було неналежних вiдносин нi з однi"ю з його родичок; я не крав у нього любов дитинства. Також вiн, наскiльки менi вiдомо, не надавав жодних послуг нi менi, нi кому-небудь з членiв мо"╖ сiм'╖.


У будь-якому випадку, запевняю вас, я бiльше не буду легковажно ставитися до подiбних звинувачень. Якими б не були приватними цi монографi╖, ╖х авторам доведеться вiдповiсти за них у судi, якщо так буде продовжуватися.


Незадовго до того безглуздого епiзоду у Рейхенбахського водоспаду Холмс мав необережнiсть описати мене сво╖м збитого з пантелику помiчниковi як "органiзатора половини зла i майже все, що залишилося непомiченим в цьому великому мiстi". (Пiд цим вiн, звичайно, мав на увазi Лондон). Про те, якi злочини я iмовiрно вчинив, вiн, як не дивно, промовчав. Ватсон не питав подробиць, i ╖х не було запропоновано. Добрий доктор повiрив Холмсу на слово у зв'язку з цим нестерпним образою. Якби Холмс не вважав за краще зникнути на три роки пiсля пред'явленого йому брудного звинувачення, я, безсумнiвно, посадив його на лаву пiдсудних за наклеп.


А потiм, коли Холмс повернувся зi сво"╖ тривало╖ вiдпустки, пiд час якого в нього не вистачило доброти, порядностi передати сво"му дорогому товаришевi хоч одне слово, яке дало б зрозумiти, що вiн живий, вiн розповiв про нашу "боротьбi" бiля водоспаду, яку будь-дев'ятирiчна дитина визнав би закiнченим художнiм твором, але це обдурило Ватсона.


Правда про Рейхенбахском iнцидент - але нi, це не для даного оповiдання. Просто дозвольте менi зробити коротку паузу, саму незначну в цiй хронiцi, перш нiж я продовжу, щоб я мiг привернути вашу увагу до деяких деталей цi"╖ iсторi╖, якi повиннi були насторожити найпростiшого новачка в тому фактi, що його обвели навколо пальця, але Ватсон проковтнув це цiлком.


* * * *


В оповiданнi, який вiн опублiкував пiд назвою "Остання проблема", Ватсон розповiда", що Холмс з'явився в його кабiнетi одного разу в квiтнi 1891 року i сказав йому, що йому загрожу" професор Морiартi - я сам - i що в той день на нього вже двiчi нападали мо╖ агенти, i вiн очiку", що на нього нападуть знову, ймовiрно, чоловiк, що стрiляв з пневматично╖ гвинтiвки. Якщо це було так, то хiба не розумно з його боку було вiдправитися в резиденцiю свого близького друга i таким чином пiддати його теж смертельно╖ небезпеки?


На цiй зустрiчi Холмс заявля", що через три днi вiн зможе передати "професора зi всiма головними членами його банди" в руки полiцi╖. Навiщо чекати? Холмс не наводить нiяких виразних пояснень. Але до тих пiр, стверджу" Холмс, вiн в серйознiй небезпецi. Ну що ж! Якщо б це було так, хiба Скотленд-Ярд не надав би Холмсу з радiстю кiмнату, нема", декiлька кiмнат, в готелi за його вибором - або в самому Скотленд-Ярдi, - щоб забезпечити його безпеку на наступнi три днi? Але Холмс каже, що нiчого не вдi"ш, окрiм як бiгти з кра╖ни, i Ватсон знову вiрить йому. Хiба беззаперечна дружба - це не чудесна рiч?


Потiм Холмс вмовля" Ватсона при"днатися до нього в цьому нiбито поспiшному втечу. На наступний ранок вони зустрiчаються на вокзалi Вiкторiя, де Ватсон з працею дiзна"ться Холмса, який замаскувався пiд "поважного iталiйського священика", iмовiрно, щоб обдурити переслiдувачiв. Це передбача", що вороги Холмса можуть дiзнатися великого сищика, але поняття не мають, як вигляда" його хороший друг доктор Ватсон, який не маску"ться, який дiйсно вiд народження нездатний до маскування.


Ще раз вiдзначимо, що пiсля шестимiсячно╖ вiдсутностi, протягом якого ми з Холмсом - але нi, це не мiй секрет, щоб розкривати його, - в усякому разi, через шiсть мiсяцiв пiсля того, як мене визнали мертвим, я повернувся в свiй будинок на Рассел-сквер i зайнявся сво╖ми звичайними справами, а Ватсон зробив вигляд, що нiчого не помiтив. Зрештою, Холмс убив мене, i цього було достатньо для Ватсона.


Я мiг би продовжувати. Насправдi, я з вражаючою стриманiстю не роблю цього. Називати мене запеклим злочинцем - це привiд для порушення справи; а потiм ускладнювати справу, виставляючи мене таким растяпой, що мене обдурили юнацькi витiвки Холмса, зовсiм нестерпно. Всiм повинно бути ясно, що подi╖, що передували того дня у Рейхенбахського водоспаду, якщо вони вiдбувалися так, як описано були задуманi Холмсом, щоб обдурити свого люб'язного компаньйона, а не "Наполеона злочинностi".


* * * *


Але я вже достатньо вiдволiкся. У цiй короткiй статтi я опишу, як склалися стосунки мiж Холмсом i мною, i, можливо, дам деяке уявлення про те, як i чому у Холмса розвинувся абсолютно необ╜рунтований антагонiзм по вiдношенню до мене, який тривав всi цi роки.


Вперше я зустрiв Шерлока Холмса на початку 1870-х рокiв - не буду уточнювати. У той час я був старшим викладачем математики, назву його "Ку╖нз коледж", одному з шести поважних коледжiв, складових невеликий внутрiшнiй унiверситет, який я назву "Вексли", щоб зберегти анонiмнiсть подiй, якi я збираюся описати. Я також змiню iмена людей, якi фiгурують у цьому епiзодi, за винятком тiльки Холмса i мене; бо тi, хто був залучений в це справа, напевно, не бажають, щоб ╖м нагадували про цьому епiзодi чи дошкуляли преса додатковими подробицями. Ви, звичайно, можете звернутися до Холмсу за справжнiми iменами цих людей, хоча я вважаю, що вiн буде не бiльш вiдвертий, нiж я.


Дозвольте менi також зазначити, що спогади не " цiлком надiйними записувальними пристроями подiй. З часом вони заплутуються, зливаються во"дино, фабрикуються i вiдкидаються, поки те, що залиша"ться, не стане мати лише швидкоплинного схожiсть з початковим подi"ю. Так що, якщо вам пощастило бути одним з тих, чи╖ життя перетнулися з нашими з Холмсом життями в "Ку╖нсi" в цей час, i вашi спогади про деякi деталi цих подiй вiдрiзняються вiд мо╖х, запевняю вас, що, ймовiрно, обидва ми помиля"мося.


Унiверситет Вексли був респектабельно╖ давнину, з респектабельно╖ церковно╖ базою. Бiльшiсть викладачiв Квiнса були церковниками того чи iншого профiлю. Латинь i грецький ранiше вважалися фундаментом, на якому повинна будуватися освiта. "Сучасна" сторона унiверситету виникла всього десять рокiв тому, i викладачi класично╖ школи досi зi змiшаним почуттям подиву i презирства дивилися на викладачiв природничих наук i пропонованi курси, якi вони вперто описували як "Смердючi".


У той час Холмс був младшекурсником. Його присутнiсть викликала певний iнтерес серед викладачiв, багато з яких пам'ятали його брата Майкрофта, який навчався в унiверситетi близько шести рокiв тому.


Майкрофт провiв бiльшу частину сво╖х трьох рокiв у Квiнсi у сво╖й кiмнатi, виходячи тiльки по╖сти i набрати оберемок книг в бiблiотецi i повернутися в свою кiмнату. Коли вiн все-таки з'являвся в лекцiйному залi, то часто для того, щоб поправити викладача в який-небудь фактично╖ або педагогiчно╖ помилку, яка залишалася непомiченою, iнодi роками, на однiй з його лекцiй. Майкрофт покинув унiверситет, не виконавши вимог для одержання ступеня, заявивши з деяким пiдставою, що вiн отримав все, що могло запропонувати навчальний заклад, i не бачить сенсу залишатися.


У Холмса було мало друзiв серед однокласникiв, i, схоже, йому так бiльше подобалось. Його iнтереси були рiзноманiтними, але минущими, оскiльки вiн занурювався спочатку в одну область дослiджень, а потiм в iншу, намагаючись знайти щось, що досить стимулювало його, щоб зробити це справою свого життя; що-те, до чого вiн мiг би застосувати свiй потужний iнтелект i здатнiсть до пильнiй i точному спостереженню, якi вже тодi були очевиднi, якщо не були повнiстю розвиненi.


Незабаром мiж мною i цим енергiйним молодим людиною встановилася дивна дружба. Озираючись назад, я б описав це як церебральну зв'язок, що ╜рунту"ться в основному на загальному снобiзмi високоiнтелектуальних людей по вiдношенню до тих, кого вони вважають сво╖ми iнтелектуальними пiдлеглими. Я зiзнаюся в цiй слабкостi в юностi, i моя "дина захист вiд звинувачень у зарозумiлостi поляга" в тому, що тi, кого ми з усiх сил намагалися iгнорувати, точно так само прагнули уникати нас.


Iнцидент, про який я збираюся розповiсти, стався восени, незабаром пiсля того, як Холмс повернувся на другий курс. Новий викладач при"днався до коледжу, зайнявши недавно створену кафедру морально╖ фiлософi╖, кафедру, подаровану власником млина в Мiдлендi, який взяв за правило наймати на сво╖ фабрики стiльки дiтей вiком до дванадцяти рокiв, скiльки його агенти могли прибрати з вулиць. Звiдси, я вважаю, i його iнтерес до морально╖ фiлософi╖.


Нову людину звали- ну, для цiлей цього оповiдання давайте назвемо його професором Чарльзом Мейплзом. Йому було, наскiльки я можу судити, за сорок; повний, гостроносий, короткозорий, доброзичливий чоловiк, який поважно крокував i злегка погойдувався при ходьбi. Його голос був високим i напруженим, а манери - складними. Його мова супроводжувалася складними рухами рук, як нiби вiн надавав повiтрю подобу того, що описував. Коли хто-небудь бачив його далеко перетина" двiр в розвiва"ться сiрiй мантi╖ магiстра мистецтв, размахивающим тростиною червоного дерева з латунно╖ ручкою у виглядi качино╖ голови, з якою вiн нiколи не розлучався, i жестикулюючим в порожнечу, вiн найбiльше нагадував гладкого королiвського голуба.


Моральна фiлософiя була вiдповiдним предметом для Мейплза. Нiхто не мiг точно сказати, що вона включа" в себе, i тому вiн був вiльний говорити про те, що цiкавило його в даний момент. I iнтереси його, здавалося, були негайними: вiн черпав iнтелектуальну ╖жу з того квiтки знання, який вранцi здавався йому самим яскравим, i втомлювався вiд нього ще до настання ночi. Вибачте за кiлька поетичний зворот; розмову про кленах, зда"ться, пiдкреслю" це в одному з них.


Я не хочу сказати, що Мейплс були iнтелектуально неповноцiннi; зовсiм нема". Вiн володiв проникливим розумом, гостро╖ яснiстю виразiв i саркастичною дотепнiстю, яке iнодi проривалося крiзь його лагiдний фасад. Клени говорили про грецьких i римських уявленнях про мужнiсть i змушували шкодувати про те, що ми живемо в цi жахливi часи. Вiн читав лекцi╖ про схильностi дев'ятнадцятого столiття замiнювати мораль поверхнево╖ ханжею i залишив сво╖м студентам яскравий образ аморальностi, яко╖ нема" назви, вируючо╖ не дуже глибоко пiд поверхнею. Вiн говорив про те-то i те-то i викликав у сво╖х учнiв незмiнний ентузiазм з цього приводу i неослабне огиду до того-то.


У коледжi все ще iснувало негласне припущення, що целiбат " пiдходящою моделлю для студентiв, i тому тiльки неодруженi i iмовiрно дотримуються целiбату викладачi селилися в тому чи iншому з рiзних будiвель у стiнах коледжу. Тi деякi, у кого були дружини, знаходили житло в околицях мiста, де могли, переважно на пристойнiй вiдстанi вiд унiверситету.


Мейплз вважався одним з найбiльш домашнiх, i вiн i його дружина Андреа зняли будинок з досить великою територi"ю на Барлимор-роуд недалеко вiд коледжу, який вони дiлили з сестрою Андреа Люсиндой Мойс та iнструктором з фiзкультури по iменi Крисбой, який, вирiшивши жити подалi вiд коледжу за сво╖м власним причин, зняв пару кiмнат на верхньому поверсi. У дальньому кiнцi дiлянки знаходився невеликий гостьовий будиночок, який не був зайнятий. Власник будинку, який пере╖хав в Глазго кiлька рокiв тому, тримав його для себе, коли час вiд часу при╖жджав в мiсто. "Мейплз" найняли куховарку i поко╖вку, якi працювали денний прислугою, а вночi спали в сво╖х будинках.


Андреа була привабливою жiнкою, яка, здавалося, безстрашно наближалася до тридцяти, з розумними карими очима на широкому обличчi i копицею густого каштанового волосся, що спадало ╖й на спину десь нижче талi╖, коли вона не збирала ╖х у якусь подобу величезного пучка навколо голови. У не╖ була солiдна зовнiшнiсть i рiшучий характер.


╥╖ сестра, яку всi, хто ╖╖ знав, називали "Люсi", була дещо молодше i бiльш неземно╖ по натурi. Вона була стрункою золотоволосым створенням з мiнливим настро"м: зазвичай яскравого i впевненою в собi i бiльш нiж здатною впоратися з усiм, що мiг кинути ╖й пiдлий старий свiт; але iнодi похмурою, похмурою i злий на iнший свiт за те, що вiн не вiдповiдав ╖╖ стандартам. Коли ╖╖ охоплювало поганий настрiй, вона вiддалялася в свою кiмнату i вiдмовлялася кого-небудь бачити, поки воно не пройде, що з яко╖сь причини молодi люди коледжу знаходили надзвичайно романтичним. У не╖ була напружена манера пильно дивитися на вас, поки ви розмовляли, як нiби вашi слова були "диними важливими речами в свiтi в цей момент, i вона вiдчувала себе привiлейованою, слухаючи вас. Це змусило декiлькох младшеклассников митт"во закохатися в не╖, бо вона була, мабуть, першою людиною, i вже точно першою жiнкою, якщо не вважати ╖х матерiв, яка коли-небудь звертала серйозну увагу на все, що вони говорили.


Одним з младшеклассников, якого привернуло очевидне мiс чарiвнiсть Люсi, був мiстер Шерлок Холмс. Вона дивилася на нього широко розкритими очима, поки вiн серйозно, як кажуть молодi люди, говорив про речi, якi, я впевнений, ╖╖ анiтрохи не цiкавили. Можливо, цю зухвалу молоду ледi зацiкавив сам Холмс? Я, звичайно, сподiвався на це, заради нього самого. У Холмса не було сестер, а людина, яка виросла без сестер, мало захищений вiд тих хитрощiв, тих невинних хитрощiв тiла, мови i рухiв, якими природа забезпечила молодих самок у сво"му слiпому бажання продовжити рiд.


Я не був пильним спостерiгачем за любовними пригодами Люсi Мойс, але, наскiльки я мiг бачити, вона ставилася до всiх сво╖м шанувальникам однаково - не заохочувала ╖х i не вiдмовляла, а насолоджувалася ╖х суспiльством i тримала ╖х на досить великiй вiдстанi, як фiзично, так i емоцiйно, щоб задовольнити саму вимогливу дуэнью. Менi здалося, що вона знаходить всiх сво╖х молодих джентльменiв злегка кумедними, розглядаючи ╖х з тi"╖ вiдстороненiстю, яку можна знайти у геро╖нь п'"с Оскара Уайльда, якщо скористатися сучасним порiвнянням.


Професор Мейплз взяв на себе батькiвську роль вчителя трохи далi, нiж бiльшiсть викладачiв, безумовно далi, нiж менi б хотiлося, потоваришувавши зi сво╖ми студентами, i, якщо вже на те пiшло, з усiма студентами, якi хотiли, щоб з ними подружилися, серйозно, щиро i по-доброму. Але тодi вiн, здавалося, дiйсно дбав про потреби i благополуччя молодих людей Уэксли.


Особисто я вважав, що спроб навчити бiльшiсть з них в класi i на навчальних заняттях було цiлком достатньо. Здебiльшого ╖х не цiкавило нiчого, крiм спорту, за винятком тих, кого не цiкавило нiчого, крiм релiгi╖, i вони були задоволенi тим, що науки i математика залишалися темними та"мницями.


Мейплз i його дружина влаштовували "домашнi" пiсляобiднiй чаювання два рази на мiсяць, у другий i четвертий вiвторок, i досить скоро цi заходи стали дуже популярнi серед студентiв. Його невiстка, яка незмiнно була присутня, безсумнiвно, була однi"ю з причин, як i запас чайних тiстечок, булочок, фруктових тарталеток i iнших рiзноманiтних харчiв.


Я був присутнiй на декiлькох з них, i незабаром мене охопило неопределимое вiдчуття, що щось було не тим, нiж здавалося. Я кажу "невизначений", тому що я не мiг зрозумiти, що саме спантеличило мене в цих подiях. У той час я не надавав цьому надто великого значення. Лише пiзнiше це здалося важливим. Я спробую дати вам словесну картину останнього з цих заходiв, на яких я був присутнiй; останнього, як виявилося, перед трагедi"ю.


Саме Холмс запропонував нам у той день вiдвiдати чаювання у професора Мейплз. Я намагався вселити йому елементарне розумiння математичного аналiзу, i вiн зажадав вiд мене приклад яко╖-небудь ситуацi╖, в якiй такi знання могли б стати в нагодi. Я виклав три проблеми: одну з областi астрономi╖, пов'язану з пошуком планети Вулкан, яка, як кажуть, перебува" всерединi орбiти Меркурiя; iншу з областi фiзики, що стосу"ться визначення магнiтних силових лiнiй при подачi електричного струму; i ще одну, засновану на деяких мо╖х власних думках щодо iдей професора Мальтуса про контроль чисельностi населення.


Холмс вiдмахнувся вiд них. "Так, я впевнений, що вони по-сво"му дуже цiкавi, - сказав вiн, - але, чесно кажучи, вони мене не стосуються. Для мене не ма" значення, чи оберта"ться Земля навколо Сонця чи Сонце навколо Землi, до тих пiр, поки той, хто що-небудь робить, продовжу" робити це надiйно ".


"У вас нема" iнтелектуального цiкавостi до навколишнього свiту?" - Запитав я з деяким подивом.


"Навпаки", - стверджував Холмс. "Я вiдчуваю величезну цiкавiсть, але бiномiально╖ теорема мене цiкавить не бiльше, нiж вона мене. Я вiдчуваю, що повинен обмежити свою цiкавiсть тими предметами, якi будуть менi хоч якось кориснi у майбутньому. Менi так багато чому належить навчитися на шляху, який я вибрав, що, боюся, я не насмiлюся заходити надто далеко по бiчних дорогах ".


"А!" Сказав я. "Я не знав, що ви вступили на обраний вами шлях, або, бiльше того, що ви вибрали дорогу, якою йти".


Ми з Холмсом сидiли в лекцiйному залi, де бiльше нiкого не було, i при мо╖х словах вiн встав i почав неспокiйно ходити по аудиторi╖.


"Я б не сказав, що я точно вибрав дорогу," сказав вiн, " щоб продовжити цю, я вважаю, неминучу метафору. Але у мене " уявлення про напрям, в якому я хочу рухатися. Вiн пiдняв вказiвний палець право╖ руки i з силою виставив його перед собою. "I я вiдчуваю, що повинен обережно обмежити сво╖ кроки шляхами, якi ведуть в цьому напрямку".


"Ти сподiва"шся дiстатися до цi"╖ стопки гумкою або смiтт"вого кошика в кiнцi кiмнати?" - Запитала я, а потiм швидко пiдняла руку в примирливому жестi. "Нi, нi, я беру сво╖ слова назад. Я радий, що ти сформулював мету в життi, навiть якщо вона не включа" математику. В якому напрямку знаходиться це мiсто на пагорбi, до якого ти прагнеш?"


Холмс сердито подивився на мене, а потiм задумався. "Це все ще трохи розпливчасто", - сказав вiн менi. "Я бачу це тiльки в загальних рисах. Чоловiк, " вiн зiбрався з думками, - Чоловiк повинен прагнути зробити щось бiльше, нiж вiн сам. Лiкувати хвороби, викорiнювати голод, бiднiсть чи злочиннiсть ".


"Ах!" Сказав я. "Благороднi думки". Менi здалося, що я чую чарiвний голос мiс Люсi, щиро говорить це або щось подiбне Холмсу протягом тижня. Коли чоловiка раптово вражають благороднi амбiцi╖, удар зазвичай завда" жiнка. Але я подумав, що було б розумнiше не згадувати про це висновку, який, у всякому разi, був досить попереднiми i не грунтувалося на яких-небудь вагомих доказах.


"Сьогоднi у професора Мейплза пiсляобiднiй чай, - прокоментував Холмс, - i я подумував пiти".


"Чому це так", - сказав я. "I так i повинно бути. I в якостi останньо╖ спроби зацiкавити вас деталями, якi ви не знайдете корисними в даний момент, я звертаю вашу увагу на форму вуха Люсiнди Мойс. При правильному розглядi виника" цiкаве питання. У вас повинна бути можливiсть поспостерiгати за ним, можливо, навiть досить уважно, сьогоднi вдень.


" Яке вухо? - запитав я.


"Пiдiйде i те, i iнше".


"Що сталося з вухом мiс Люсi?" Зажадав вiдповiдi Холмс.


" Ну, нiчого. Це чудове вухо. Гарно╖ форми. Плоскi, трохи сплюснуте мочки. Я нiколи не бачив iншого такого. Дуже привабливе, якщо вже на те пiшло.


"Тодi добре," сказав Холмс.


Я закрив кiлька книг, якими користувався, i поклав ╖х у свiй рюкзак. "Цим я вiдмовляюся вiд будь-яких майбутнiх спроб викладати вам вищу математику", - сказав я йому. " Я пропоную перервати засiдання i вiдправитися до професора додому, до його чайним тiстечком.


Так ми i зробили.


Захiд "Кленiв" проходило з трьох годин дня до шосто╖ вечора, хоча деякi прибутку трохи ранiше, а деякi, я вважаю, залишилися трохи пiзнiше. Погода була напрочуд м'яким для середини жовтня, i ми з Холмсом, при╖хавши в той день близько половини четвертого, виявили професора, його домочадцiв i приблизно дюжину гостей, розкиданих по галявинi за домом передбачуваними купками. Був присутнiй вiце-канцлер унiверситету, який вiдпочивав в шезлонгу з чашкою чаю i тарiлкою булочок. Класичну Грецiю представляв декан Герберт Маккатерс, лiтнiй чоловiк вкрай тверезого i респектабельного вигляду, який в цей момент закочував холошi штанiв, готуючись перейти вбрiд невеликий штучний ставок з Андреа Мейплз, яка зняла туфлi i пiдняла спiдницi, дотримуючись крихкий баланс мiж мокрим одягом i пристойностями.


Крисбой, iнструктор з фiзкультури з "Кленiв", великий, м'язистий i забiякуватого вигляду чоловiк рокiв пiд тридцять, стояв у кутку галявини з тренером по iграм по iменi Фолтинг, молодим людиною з статурою i загально╖ зовнiшнiстю одного з гнучких атлетiв, зображених давньогрецькими скульптурами, - якщо ви можете уявити молодого грецького атлета, одягненого в мiшкуватий сiру фланель. Фолтингу було добре вiдомо це порiвняння, судячи з його практицi геро╖чно позувати всякий раз, коли вiн думав, що хтось дивиться на нього.


Вони вдвох стояли бiля будинку, розмахуючи спортивними ключками з неприборкано╖ мускулистостью i обговорюючи найдрiбнiшi деталi футбольного матчу минуло╖ суботи, оточенi натовпом захоплених младшеклассников. У кожному унiверситетi " студенти, яких гри цiкавлять бiльше, нiж навчання. Роки через вони розповiдають про те чи iншому матчi з крикету проти сво╖х смертельних ворогiв з сусiднього навчального закладу або про яку-небудь особливо багатому футбольному матчi. Зда"ться, ╖х нiколи не турбу" i, можливо, ╖м навiть в голову не приходить, що вони займаються справами, в яких вiдповiдним чином навчений трирiчний шимпанзе або орангутанг мiг би перевершити ╖х. I з яко╖сь незрозумiло╖ менi причини цим чоловiкам дозволено голосувати i розмножуватися. Але, ще раз, я вiдволiкся.


Мейплз велично йшов по галявинi, його сiра учительська мантiя розвiвалася навколо тулуба, в якi закладенi за спину руках вiн тримав цiпок, яка стирчала у нього за спиною, як хвiст, за ним слiдувала зграйка молодих джентльменiв у темно-коричневих академiчних мантiях, з класними дошками пiд пахвами, бiльшiсть з них надавали сво"му професоровi витончене повагу, наслiдуючи його ходi i поставi.


"Iдеал унiверситету, - говорив Мейплз голосом, що не терпить заперечень, явно захоплюючись сво"ю темою, - це аристотелiвських стадiон, вiдфiльтрований середньовiчними монастирськими школами".


Пiдiйшовши до мене, вiн кивнув менi, а потiм розвернувся i попрямував туди, звiдки прийшов, вишиваючи на свою тему. "Тi студенти, якi прагнули чогось бiльшого, нiж релiгiйну освiту, якi, можливо, хотiли вивчати юриспруденцiю або щось з медицини, направлялися в бiльш великi мiста, де можна було знайти вчених, здатних навчати ╖х. Париж, Болонья, Йорк, Лондон. Там збиралися студенти, часто подорожували з мiста в мiсто в пошуках пiдходящого вчителя. Через столiття або два навчання стало формалiзованим, i школи отримали офiцiйне iснування, отримавши хартi╖ мiсцевого монарха i, можливо, вiд папи римського ".


Мейплз раптово завмер на пiвкроку i розвернувся лицем до свого почту. "Але не робiть помилок!" - вiн наказав ╖м, енергiйно розмахуючи сво"ю тростиною перед собою, ╖╖ качиний набалдашник вказував спочатку на одного студента, потiм на iншого. "Унiверситет склада"ться не з його будiвель, коледжiв, його лекцiйних залiв або його iгрових майданчикiв. Нi, навiть не з його iгрових майданчикiв. Унiверситет склада"ться з людей - викладачiв та студентiв, - якi об'"днуються в його назвi. Universitas scholarium - так свiдчить статут, який передбача" створення, скажiмо так, гiльдi╖ студентiв. Або, як у випадку з Паризьким унiверситетом, universitas magistrorum, гiльдiя викладачiв. Так що ми з вами рiвнi. Заправте щiльнiше сорочку в штани, мiстер Помфрит, ви зовсiм розбовталися.


Вiн повернувся i продовжив свiй шлях через галявину, його голос затихав далеко. Його учнi, без сумнiву, враженi сво╖м новообретенним рiвнiстю, потрусили за ним.


Як раз в цей момент Люсi Мойс ковзнула на галявину, увiйшовши через французькi дверi в заднiй частинi будинку, i поставила на накритий парасолькою стiл свiжу страву з випiчкою. За нею поспiшила поко╖вка, несучи глечик, повний димлячо╖ гарячо╖ води, щоб наповнити чайник.


Шерлок Холмс вiдiйшов вiд мене i недбало побрiв через галявину, ухитрившись опинитися поряд з мiс Люсi як раз вчасно, щоб допомогти ╖й розставити випiчку по столу. Чи виявив вiн якийсь особливий iнтерес до ╖╖ вуха, я не мiг помiтити.


Я замовив чашку чаю i шматок чайного торта i взяв на себе свою звичну роль спостерiгача явищ. Це було мо"ю природною схильнiстю протягом багатьох рокiв, i я посилив всi здiбностi, з яких починав, свiдомим зусиллям точно фiксувати те, що я бачу. Я практикувався у цьому досить довго, навiть тодi, що це стало мо"ю другою натурою. Я не мiг сидiти навпроти людини в залiзничному вагонi, не помiтивши, наприклад, з брелока вiд його годин, що вiн, скажiмо, розенкрейцер, а за слiдами зносу на його лiвiй манжетi - що вiн касир або прикажчик. Чорнильна пляма на великому пальцi його право╖ руки говорило у користь гiпотези касира, в той час як стан його черевик могло свiдчити про те, що в той день вiн не був на роботi. Гаманець, який вiн притискав до тiла, мiг вказувати на те, що вiн перекладав банкноти у фiлiю банку або, можливо, переховувався з банкiвськими коштами. I так далi. Я розповiдаю про це тiльки для того, щоб показати, що мо╖ спостереження були зробленi не в очiкуваннi трагедi╖, а були лише результатом мо"╖ стало╖ звички.


Наступний годину або близько того я бродив по галявинi, зупиняючись то тут, то там, щоб привiтатися з тим чи iншим студентом або викладачем. Я затримався з краю цi"╖ групи i деякий час слухав енергiйну критику недавнього романа Уiлкi Коллiна "Мiсячний камiнь" i того, як вiн явля" собою зовсiм новий вид художньо╖ лiтератури. Я зупинився бiля цього скупчення людей, щоб послухати, як молодий чоловiк щиро розповiда" про добрi справи, що здiйснюються мiстером Вiльямом Бутом i його Асоцiацi"ю християнського вiдродження в нетрях наших великих мiст. Я завжди не довiряв серйозним, побожним, гучним молодим людям. Якщо вони щирi, вони нестерпнi. Якщо вони нещирi, вони небезпечнi.


Я спостерiгав, як Андреа Мейплз, вытершая ноги i приспустившая спiдницi, бере блюдо з випiчкою i бродить по галявинi, пропонуючи те крекер, то чайний кекс, шепочучи iнтимнi коментарi до випiчки. Мiсiс Мейплз володiла даром митт"во╖ близькостi, вмiла створювати iлюзiю, що у вас з нею загальнi чудовi, хоч i неважливi секрети. Вона бочком пройшла повз Крисбоя, який зараз був зайнятий тим, що керував вiджиманнями п'яти або шести сво╖х спортивних протеже, i щось прошепотiла молодому Фолтингу, тренеру з iгор, i вiн розсмiявся.


А потiм вона пiдвелася навшпиньки i щось прошепотiла. Приблизно через хвилину, а це дуже багато для того, щоб говорити пошепки, вона зробила кiлька танцювальних крокiв назад i зупинилася, а Фолтинг почервонiв. Червонiти зараз зовсiм вийшло з моди, але в сiмдесятi це було модно як для чоловiкiв, так i для жiнок. Хоча питання про те, як те, що вважа"ться мимовiльно╖ фiзiологiчною реакцi"ю, може бути модним, або вийшли з моди, вимага" подальшого вивчення доктором Фрейдом i його колегами-психоаналiтиками.


Крисбой зiбрався з духом i схопився на ноги. "Залишайся на сво╖й сторонi вулицi!" - гаркнув вiн Андреа Мейплз, що налякало i ╖╖, i молодих гравцiв, дво" з яких перекинулися i втупилися на те, що вiдбува"ться, в той час як решта тро" або четверо продовжували вiджиматися в шаленому темпi, як нiби над ними не вiдбувалося нiчого примiтного. Через секунду мiсiс Мейплз засмiялася i простягнула йому тарiлку з випiчкою.


Професор Мейплз повернувся, щоб подивитися на маленьку групу приблизно в двадцяти футах вiд нього, i його руки мiцнiше стиснули тростина. Хоча вiн намагався зберiгати спокiй, кiлька секунд вiн явно перебував у владi якихось сильних емоцiй, перш нiж вiдновив контроль. "Зараз, зараз, моя люба", - крикнув вiн через галявину. "Давайте не будемо провокувати спортсменiв".


Андреа пiдскочила до нього i, нахилившись, щось прошепотiла йому на вухо. Оскiльки на цей раз вона була до мене обличчям, а я вже кiлька рокiв практикувався в читаннi по губах, я змiг розiбрати, що вона сказала: "Можливо, я зроблю тобi послугу, тато-ведмежа", - прошепотiла вона. Його вiдповiдi я не бачив.


Через кiлька хвилин мо╖ блукання привели мене туди, де Шерлок Холмс сидiв на самотi на одному з парусинових стiльцiв у французьких вiкон з невтiшним виглядом. "Ну," сказав я, озираючись по сторонах, " а де мiс Люсi?


"Вона раптово виявила, що у не╖ сильно болить голова i ╖й потрiбно пiти прилягти. Iмовiрно, вона пiшла прилягти", - сказав вiн менi.


"Зрозумiло, - сказав я. "Залишаючи тебе страждати на самотi серед натовпу".


"Боюся, що я щось не те сказав", - зiзнався менi Холмс.


" Правда? Що ти сказав?


"Я не впевнений. Я говорив про - ну..." Холмс виглядав збентеженим, такого виразу я в нього нiколи не бачив нi ранiше, нi з тих пiр.


"Надi╖ та мрi╖" припустив я.


"Що-то в цьому родi", - погодився вiн. "Чому слова, якi звучать так важливо - коли людина зверта"ться до молодо╖ ледi, з якою вiн перебува" в близьких вiдносинах, звучать безглуздо, коли вони вимовляються перед усiм свiтом? Це, як ви розумi"те, мiстер Морiартi, риторичне питання.


"Я розумiю", - сказав я йому. "Чи Не повернутися нам до коледжу?"


Так ми i зробили.


* * * *


Наступного дня застав мене в залi засiдань, що сидить в мо"му звичайному крiслi пiд картиною маслом, що зобража" сера Джеймса Уолсiнгема, першого ректора Квiнс-коледж, отриму" ключi вiд коледжу з рук королеви ╢лизавети. Я дiлив свою увагу мiж чашкою кави i листом вiд преподобного Чарльза Доджсона, мого колеги-математика, який тодi вчився в Оксфордi, в якому вiн викладав деякi зi сво╖х iдей щодо того, що ми могли б назвати математичними обмеженнями логiчних конструкцiй.


Мо" усамiтнення було перервано дiном Маккатерсом, який шкандибав до мене з чашкою чаю в руцi, виглядаючи ще старше, нiж зазвичай, i опустився на стiлець поруч зi мною. "Добрий день, Морiартi," видихнув вiн. " Хiба це не жахливо?


Я вiдклав листа в бiк. "Хiба це не жахливо?" Я запитав його. "В той день? Вiйськовi новини? Теорiя бiогенезу Хакслi? Можливо, ви ма"те на увазi каву - вiн сьогоднi просто жахливий.


Маккатерс сумно похитав головою. "Якби я мiг так легко поставитися до новинам", - сказав вiн. "Я завжди так добре усвiдомлював, так сумно усвiдомлював застереження Джона Донна".


"Я думав, Донн покiнчив з умовляннями на останнi двiстi рокiв або близько того", - сказав я.


Але Маккатерса було не зупинити. Вiн був сповнений рiшучостi процитувати Донна, i процитував: "Смерть кожно╖ людини применшу" мене, тому що я причетний до Людства", - продовжив вiн, проiгнорувавши мiй коментар. "I тому нiколи не посилай дiзнатися, по кому дзвонить дзвiн, вiн дзвонить по тобi".


Я утримався вiд згадки про те, що декан, самотнiй чоловiк, який проводив бiльшу частину часу неспання в роздумах над лiтературою, написаною бiльш нiж за двi тисячi рокiв до його народження, ймовiрно, був залучений в життя людства, нiж будь-який iнший чоловiк, якого я коли-небудь знав. "Зрозумiло, - сказав я. "Дзвiн дзвонив по кому-то?"


"I вбивство робить все набагато гiрше", - продовжив Маккатерс. "Як висловився Лукрецiй -"


" Хто був убитий? - Твердо запитала я, перериваючи його екскурс в класику.


" А? Ти хочеш сказати, що не зна"ш? О, боже мiй. Тодi це стане для тебе чимось на зразок шоку. Справа в тому, що професор Мейплз ...


" Хтось вбив Мейплз? - запитав я.


"Нi, нема". Моя думка була ще незакiнчена. Професор Мейплз заарештований. Його дружина, Андреа - мiсiс Мейплз - вбита".


Зiзнаюся, я був приголомшений. Ви можете замiнити це бiльш сильним термiном, якщо хочете. Я спробував дiзнатися у Маккатерса ще деякi подробицi, але причетнiсть декана до фактiв не виходила за рамки вбивства i арешту. Я допив каву i вiдправився на пошуки додатково╖ iнформацi╖.


Вбивство - це сенсацiйне злочин, яке виклика" величезний iнтерес навiть у ступеневих i не вiд свiту сього викладачiв Квiнс-коледж. I вбивство в mediis rebus, або, можливо, краще, в mediis universitatibus; те, що дiйсно вiдбува"ться серед згаданих степеневих донiв, змусить задуматися навiть не вiд свiту цього. Iсторiя, яка швидко поширилася по коледжу, полягала в наступному.


* * * *


Квартет велосипедистiв, старшокласникiв коледжу Святого Саймона, три днi на тиждень на свiтанку, в будь-яку погоду, вiдправляються в шлях, щоб годину або два покататися на велосипедi перед снiданком. Цим ранком, не звертаючи уваги на холодну мряку, що почалася вночi, вони, як правило, вирушили по Барлимор-роуд. Близько восьми годин, або незабаром пiсля цього, вони випадково зупинилися бiля ганку маленького котеджу на територi╖ професора Мейплз.


На одному з велосипедiв впала пiдкiвка або щось в цьому родi, i вони зупинилися, щоб виправити ушкодження. Велосипед з ланцюговим приводом iснував тодi всього кiлька рокiв i був схильний до безлiчi несправностей. Я розумiю, що велосипедистам навiть сьогоднi корисно мати при собi повний набiр iнструментiв, щоб бути готовими до неминучого нещасного випадку.


Один з учасникiв вечiрки, який сидiв на сходах котеджу, притулившись спиною до дверей, наскiльки це було можливо, сховавшись вiд дощу, i потягував латакiю, поки ремонтувалася пошкоджена машина, вiдчув щось липке у себе пiд рукою. Вiн придивився i виявив розширю"ться пляма, що виходить з-пiд дверей.


Тепер, в залежностi вiд того, яка версiя iсторi╖ вам найбiльше подоба"ться, вiн вказав на пляму i сказав: "Послухайте, хлопцi, як ви дума"те, що це таке?" Або вiн схоплювався на ноги з криком: "Це кров! Це кров! Тут сталося щось жахливе".


Я схильний вiддавати перевагу останньому варiанту, але, можливо, менi подоба"ться тiльки алiтерацiя.


Молодi люди, вiдчувши, що комусь усерединi котеджу може знадобитися допомога, постукали у дверi. Не отримавши вiдповiдi, вони посмикали ручку i виявили, що вона замкнена. Вiкна по всьому будинку були замкненi. Вони розбили скло у вiкнi, отперли його i всi разом пролiзли всередину.


У коридорi, що веде до вхiдних дверей, вони виявили Андреа Мейплз в тому, що було описано як "роздягнена", що лежить у калюжi кровi - iмовiрно, ╖╖ власно╖, оскiльки вона була сильно побита по головi. Стiни i стелю були заляпанi кров'ю. Недалеко вiд тiла лежало те, що ймовiрно було знаряддям вбивства: тростинка червоного дерева з латунно╖ ручкою у виглядi качино╖ голови.


Один з чоловiкiв негайно по╖хав на велосипедi в полiцейську дiлянку i повернувся з сержантом полiцi╖ i двома констеблями. Коли вони переконалися, що тростину з твердого дерева належить професору Мейплзу i що вiн постiйно носив ╖╖ з собою, полiцейськi перетнули галявину, пiдiйшли до головного будинку i допитали професора, який снiдав. По закiнченнi бесiди сержант заарештував Мейплза i вiдправив одного з констеблiв за екiпажем, в якому професора можна було доставити в полiцейську дiлянку.


* * * *


Було близько четверто╖ години дня, коли Шерлок Холмс постукав у дверi мого кабiнету. "Ви, звичайно, чули", - сказав вiн, плюхаясь в мо" крiсло. "Що нам робити?"


"Я чув", - сказав я. "I яке ми ма"мо до цього вiдношення?"


" Цей сержант полiцi╖, його звуть Мiкс, заарештував професора Мейплза за вбивство сво"╖ дружини.


"Я чув".


"Вiн не проводив нiякого розслiдування, навiть не глянув на околицi i не залишив констебля для охорони територi╖, так що, як тiльки дощ припиниться, орди болiсно цiкавих будуть топтати котедж i галявину i знищувати будь-якi докази, якi там можна буде знайти".


"Невже?" Запитав я. "I звiдки ти так багато про це зна"ш?"


"Я був там", - сказав Холмс. Помiтивши мiй здивований погляд, вiн похитав головою. "О, нi, не пiд час вбивства, коли б воно не вiдбулося. Коли констебль при╖хав за екiпажем, щоб вiдвезти професора Мейплз, я випадково опинився в стайнi. Конюх, його звуть Бiггс, " досвiдченим бiйцем з одного ключкою, i я iнодi беру у нього уроки вранцi, коли у нього " час. Тому, коли вони повернулися в будинок професора, Бiггс сiв за кермо, а я сiв в екiпаж з констеблем, який все менi розповiв.


"Думаю, вiн ще якийсь час буде говорити про це", - прокоментував я. "Вбивства тут не зовсiм звичайна справа".


"Саме так. Ну, я пiшов далi, думаючи, що можу бути чимось корисний Люсi. Зрештою, ╖╖ сестру тiльки що вбили ".


"Завбачливо з вашого боку," сказав я.


"Так. Ну, вона не хотiла мене бачити. Нiкого не хотiла бачити. Просто залишалася у сво╖й кiмнатi. Гадаю, я не можу ╖╖ звинувачувати. Отже, я слухав, як сержант допитував професора Мейплз - i, наскiльки я можу судити, вiн страшенно погано з цим впорався. Потiм я вийшов i оглянув територiю - два будинки i простiр мiж ними, - щоб подивитися, чи я зможу визначити, що сталося. Я також оглянув тiло Андреа Мейплз, наскiльки мiг, з порога. Я боявся, що, якщо пiдiйду ближче, сержант Мiкс помiтить i прожене мене.


"I ви з'ясували, що сталося?"


"Можливо," сказав Холмс. " Якщо ви зробите менi послугу i прогуля"теся зi мною, я хотiв би показати вам, що я знайшов. Я вважаю, що маю гарне уявлення про те, що сталося минуло╖ ночi - або, принаймнi, про деяких iстотних деталях. Я вирахував це по слiдах на землi та декiлькох деталей в котеджi, про яких сержант не подбав. Менi зда"ться, що в розслiдуваннi злочинiв можна зробити набагато бiльше, нiж звикла робити полiцiя. Але я хотiв би знати вашу думку. Скажiть менi, що ви дума"те."


Я одягнув пальто. "Покажи менi," сказав я.


Накрапав сильний i холодний дощ, земля була мокрою, i до того часу, коли ми пiд'╖хали до будинку, тiло вже прибрали; все це зменшило кiлькiсть цiкавих вiдвiдувачiв до двох репортерiв, якi, побродивши по котеджу, але не зумiвши потрапити в головний будинок, забилися в двуколку, що пiд'╖хала до парадних дверей, чекаючи, коли з'явиться хто-небудь, кого можна було б умовити зробити заяву.


Головний будинок та котедж виходили фасадами на Барлимор-роуд, але оскiльки дорога огибала гайок дерев мiж ними, шлях через територiю був значно коротший. Вiд будинку до котеджу було близько тридцяти ярдiв по стежцi i, можливо, трохи бiльше, нiж в два рази бiльше по дорозi. У той час я вимiрював вiдстань, але точних цифр не пам'ятаю.


Ми обiйшли будинок з тильного боку i постукали у дверi комори. Пiсля декiлькох секунд розглядування через бокове вiкно поко╖вка впустила нас.


"Це ви, мiстере Холмс", - сказала вона, вiдступаючи вбiк, щоб впустити нас. "Хiба це не жахливо? Я чекав тут бiля заднiх дверей людини з прапорцем, який мав незабаром прибути.


" Бантiнг?


" Абсолютно вiрно. Чорний прапор, який ми повиннi повiсити на вiкнах, як i личить, враховуючи обставини. Хiба це не жахливо? Ми повиннi залишити дверi i вiкна вiдкритими в пам'ять про загиблих, тiльки тiло господарки було винесене, i господаря вiдвезли, i йде дощ, i цi газетярi увiйдуть i будуть приставати до мiс Люсi, якщо дверi буде вiдкрита. А потiм десь там чека" вбивця, i хто зна", що в нього на думцi.


" Значить, ви не дума"те, що професор Мейплз вбив свою дружину? - Запитав я.


Поко╖вка глянула на мене, потiм на Холмса, потiм знову на мене. " У╖лла, це мiстер Морiартi, - представив ╖╖ Холмс. " Вiн мiй друг i виклада" математику в коледжi.


"Ах," сказала вона, "Дуже при"мно, сер". I вона зробила елементарний реверанс в мою сторону. "Нi, сер, я не думаю, що професор вбив мiсiс. Навiщо йому це робити?"


"Справдi, чому", - сказав я.


"Мiс Люсi у вiтальнi," повiдомила Вiлла Холмсу. " Я скажу ╖й, що ви тут.


" Я бачу, вас тут добре знають, - сказав я Холмсу, коли поко╖вка пiшла.


"За останнi кiлька мiсяцiв я мав честь супроводжувати мiс Люсi туди-то i туди-то", - вiдповiв Холмс трохи натягнуто, як нiби я звинувачував його в чомусь бесчестном. "Нашi вiдносини завжди були дуже правильними".


Я придушила бажання сказати "як сумно", так як думала, що вiн погано це сприйме.


Люсiнда вийшла в хол, щоб зустрiти нас. Вона здавалася абсолютно пригнiченою, але ╖╖ очi блищали, а колiр обличчя був шаленим. "Як добре- як при"мно бачити тебе, Шерлок," тихо сказала вона, простягаючи йому руку. " А ви мiстер Морiартi, друг Шерлока.


Ми з Холмсом обидва пробурмотiли щось втiшне.


"Менi шкода, що я не помiтила тебе, коли ти прийшов ранiше, Шерлок", - сказала йому Люсi, проводячи нас до вiтальнi i вказуючи на кiлька м'яких крiсел. "Я був не в тому станi, щоб кого-небудь бачити".


"Я цiлком розумiю", - сказав Холмс.


"Я рада, що ви встали на захист мого професора Мейплза," сказала Люсi, опускаючись у крiсло з прямою спинкою навпаки Холмса. " Як хтось мiг запiдозрити його у вбивствi мо"╖ дорого╖ сестри Андреа, абсолютно за межами мого розумiння.


"У мене " пiдстави вважати, що вiн дiйсно невинний, Люсi, люба", - сказав Холмс. "Я збираюся провести мого друга мiстера Морiартi по територi╖, щоб показати йому, що я знайшов, i подивитися, чи згоден вiн з мо╖ми висновками".


"I якi вашi висновки?" - запитала Люсi." Хто, на вашу думку, ско╖в цей жахливий злочин?"


"Ти поняття не ма"ш?" - Запитав я.


Люсiнда вiдсахнулася, як нiби я ╖╖ вдарив. "Як я могла?" - запитала вона.


"Я не хотiв налякати тебе, - сказав я. "У тво"╖ сестри були вороги?"


"Звичайно, нема"", - сказала Люсi. "Вона була товариською, теплою i доброзичливою, i ╖╖ всi любили".


"Андреа вирушила в котедж, щоб з кимось зустрiтися", - сказав Холмс. "У вас " якi-небудь припущення, хто це був?"


"Нiяких", - сказала Люсi. "Я знаходжу все це досить шокуючим". Вона опустила голову на руки. "Досить шокуючим".


Через мить Люсi пiдняла голову. " Я приготувала невелику дорожню сумку з речами професора Мейплз. Змiна бiлизни, сорочка, пара комiрцiв, кiлька носових хусток, його помазок i бритва.


"Я не думаю, що вони дозволять йому взяти бритву", - прокоментував Холмс.


"О!" Сказала Люсi. "Я про це не подумала".


"Можливо, я помиляюся", - сказав Холмс. "Я наведу довiдки".


" Чи можу я попросити вас вiднести йому сумку? Люсi пiднялася. " Вона у мене нагорi.


Ми пiшли за нею нагору, в хазяйську спальню, щоб забрати сумку. Кiмната являла собою зразок чоловiчого безладу, лiжко професора Мейплз - у них чомусь були окремi лiжка з нiчним столиком мiж ними - була зiм'ята, а постiльна бiлизна розкидане повсюди. Одяг була розвiшана по рiзних предметiв меблiв, а ящики бюро висунутi. Мейплз поспiхом одягнувся, iмовiрно, пiд наглядом полiцi╖, перш нiж його вiдвезли в полiцейський вiддiлок. Лiжко Андреа була охайною i жорсткою, i було очевидно, що вона не спала в нiй минуло╖ ночi.


Я вирiшив швиденько зазирнути в iншi п'ять кiмнат, якi примикають до холу. Я подумав, що дам Холмсу i мiс Люсi можливiсть побути наодинцi, якщо вони побажають нею скористатися.


Одна з кiмнат, досить велика, з лiжком пiд балдахiном, очевидно, належала Люсi. Вона була жiночною, без надмiрностей, i надзвичайно, майже метушливо╖, акуратною. В кiмнатi було два шафи навпроти один одного, в кожному з яких внизу зберiгалася колекцiя взуття, а нагорi - рiзноманiтна жiночий одяг.


Я закрив дверi Люсi i постукав у дверi навпроти. Не отримавши вiдповiдi, я штовхнув дверi. Це була одна з двох кiмнат, якi знiмав пансiонер Крисбой, обставлена як вiтальня, i я мiг бачити дверi в спальню лiворуч. Молодий спортивний iнструктор сидiв за письмовим столом, зсутуливши плечi i сховавши обличчя в руки, що лежать на столi. " Крисбой? - Крисбой? - запитав я. 'Вибач, я не знав, що ти тут. Це здавалося поганим виправданням для того, щоб вриватися до чоловiка, але моя цiкавiсть, ймовiрно, було непрощенним, якщо вже на те пiшло.


Вiн сiв i озирнувся. "Неважливо", - сказав вiн, використовуючи маленький рушник, який тримав у руцi, щоб витерти обличчя, червоне i опухле вiд слiз. "╢ якiсь новини?" - запитав вiн мене.


"Наскiльки менi вiдомо, нема"", - сказав я.


"Страшенно дивна рiч", - сказав вiн. "Цей полiцейський дума", що Джон - професор Мейплз - убив Андреа. Як вiн мiг так подумати? Професор Мейплз нiкому не мiг заподiяти шкоди. Ображайте ╖х, так. Критикуйте ╖х, так. Пронзайте ╖х шпильками iронi╖, так. Але вдарте кого-небудь палицею? Нiколи!"


Я позадкував з вiтальнi Крисбоя, пробурмотiв щось невиразне i закрив дверi. Дверi в коридор злiва тепер була позначена як спальня Крисбоя. Дверi справа виявилася вбиральнi Андреа з невеликим диваном, бюро, туалетним столиком i дверима, що ведуть у хазяйську спальню. Залишилася дверi вели в туалет.


Холмс вийшов з хазяйсько╖ спальнi з дорожньою сумкою пiд пахвою, потиснув руку Люсi i пiшов за мною вниз по сходах до заднiх дверей.


"Сюди, сюди", - сказав Холмс, ведучи мене навколо будинку. "На дорiжцi " розмiтка, яка, я вважаю, да" деяке уявлення про те, що тут сталося. Я накрив ╖х кiлькома дошками, якi знайшов поруч з будинком, щоб ╖х не змило водою i не затоптали.


"Розумно", - сказав я.


"Елементарно", - вiдповiв вiн.


Холмс поклав чотири дошки на дорiжку мiж будинком i сторожкою. Ми зупинилися у найближчiй до будинку. " Полiцейська теорiя - теорiя сержанта Мiксу - поляга" в тому, що Андреа Мейплз пiшла з дому, щоб призначити побачення в котеджi з невiдомим шанувальником - якщо чоловiка, який зустрiча"ться iз замiжньою жiнкою, можна назвати прихильником. Вони намагаються визначити, хто вiн такий. Професор Мейплз, прокинувшись десь вночi i виявивши, що його дружини нема", вiдправився в котедж, зловив ╖╖, коли наречений йшов, або вiдразу пiсля того, як вiн пiшов, зрозумiв, що сталося, станом ╖╖ одягу, якщо не за iншим, е-е, ознаками, i в неконтрольовано╖ лютi забив ╖╖ до смертi сво"ю тростиною.


Я кивнув. "Приблизно так менi i було розказано".


"Ця iсторiя спростову"ться наявними доказами", - заявив Холмс, обережно пiднiмаючи дошку. "Звернiть увагу на слiди".


Дошка частково закривала лiнiю слiдiв, що ведуть вiд будинку до котеджу, i, принаймнi, одна сходинка вела назад до будинку. У всiх випадках вiдбиток належав жiночо╖ туфлi.


"Звернiть увагу на це поглиблення", - сказав Холмс, вказуючи на круглий отвiр близько трьох чвертей дюйма в поперечнику i, можливо, на дюйм глибиною, яке знаходилося трохи попереду i праворуч вiдбитка черевика.


Вiн пiдбiг до наступно╖ дошки i пересунув ╖╖, потiм наступну. " Подивися сюди, - крикнув вiн. " I сюди, i сюди. Той же малюнок.


"Так," сказав я, "розумiю". Я нахилився й уважно оглянув кiлька слiдiв, зазначивши розмiри вiд носка до п'яти i ширину вiдбитка в сво"му кишеньковому блокнотi i зробивши грубий начерк того, що побачив, щосили прикриваючи блокнот вiд легкою мрякою.


"Звернiть увагу, що жоден iз слiдiв нi в тому, нi в iншому напрямку не був залишений людиною", - сказав Холмс.


"Так," сказав я, "я це бачу". Там було три пари крокiв, двi вели вiд будинку до котеджу, а одна поверталася.


"Це доводить, що професор Мейплз не вбивав свою дружину", - заявив Холмс.


"Це, безумовно, послаблю" звинувачення проти нього", - визнав я.


"Ну ж," сказав Холмс. " Ви, звичайно, розумi"те, що вся справа засноване на силогiзмi, згiдно з яким, оскiльки Мейплз нiколи не розлуча"ться зi сво"ю тростиною i оскiльки його тростиною вбили Андреа Мейплз, то Мейплз, мабуть, убив свою дружину.


"Схоже на те, - погодився я.


"Цiкава тростина", - сказав менi Холмс. "Одного разу менi довелося ╖╖ оглянути. Чи зна"те ви, що насправдi це тростина-шпага?"


"Я цього не знав", - сказав я.


"Я вважаю, що це доведе важливий факт у справi", - сказав менi Холмс.


" Я думаю, ви прийшли до висновку, що минуло╖ ночi професор Мейплз був без сво"╖ тростини.


" Абсолютно вiрно. Андреа Мейплз сама вiднесла його в котедж. Це видно за вiдбитками ╖╖ нiг.


"Як ви дума"те, що сталося?" Я запитав Холмса.


"Як ви помiтили, тут три пари слiдiв", - сказав Холмс. "Дво" йдуть вiд будинку до котеджу, а один поверта"ться в будинок. Як ви можете бачити, це слiди жiнки, i, як я не намагався, я не змiг знайти жодних слiдiв, залишених чоловiком. Зда"ться, що один iз сетiв трохи вiдрiзня"ться по поглибленню п'яти вiд iнших. Сцена повернення, зда"ться, склада"ться з крокiв, якi знаходяться далi один вiд одного i залишають глибокий вiдбиток, нiж iншi. Вивчивши ╖х, я б сказав, що Андреа Мейплз вирушила в котедж, щоб з кимось зустрiтися. Перш нiж вiн при╖хав, вона вирiшила озбро╖тись i тому кинулася назад у будинок i перевзулася - можливо, перша пара промокла, коли вона наступила в калюжу, - а потiм взяла паличку свого чоловiка, яка, як вона знала, насправдi була тростиною для шпаги, i повернулася в котедж ".


" А чоловiк, з яким вона планувала зустрiтися?


"Повинно бути, вiн прийшов по дорозi, оскiльки на стежцi нема" розмiтки. Але професор Мейплз напевно прийшов би по стежцi".


" Значить, вона вважала, що ╖й загрожу" якась небезпека?


"Тому я б прочитав це".


" Значить, ви хочете сказати, що це не було романтичним побаченням?


"Можливо, так воно i було", - припустив Холмс. "Можливо, вона вирiшила розiрвати роман з якоюсь людиною i знала, що у нього запальний характер. В даному випадку, схоже, вона була права".


Ми дiсталися до котеджу i, виявивши, що заднi дверi не замкненi, увiйшли в маленьку комiрчину, що веде на кухню. Холмс поставив дорожню сумку у дверi i кинув пальто i капелюх на кухонний стiлець, я наслiдував його приклад.


"Це поясню", чому вона не змогла розбудити свого чоловiка i повернулася в котедж одна, хоча вважала, що ╖й загрожу" якась небезпека", - сказав я. "Це чiтко пов'язу" бiльшiсть вiдомих фактiв. Але я боюся, що вам не вдасться переконати полiцiю у сво╖й правотi.


"Чому б i нi?"


"╢ факт безладдя в одязi Андреа Мейплз. Наскiльки я розумiю, вона була в нижнiй бiлизнi i, схоже, одягалася. Це вказу" на те, що зустрiч з ╖╖ та"мничим другом була, е-е, дружнiй.


" Можливо, вiн навязался ╖й силою.


" Можливо. Але тодi можна було б очiкувати, що ╖╖ одяг був не просто розстебнута або знята, а розтягнута або порвана. Я не чув, щоб це було так. У вас була можливiсть оглянути одяг жiнки?


"Так, я звернув особливу увагу на стан ╖╖ одягу. На нiй була нижня спiдниця i щось ще - ще одне бiле вбрання з оборками, прикрывавшее верхню частину ╖╖ тiла. Я не дуже розбираюся в назвах жiночого одягу.


"Я теж", - сказав я. "Вважаю, iнша ╖╖ одяг був десь поблизу?"


"Це було в спальнi".


Ми увiйшли у вiтальню. Штори були запнутi, не пропускаючи навiть слабке свiтло з затягнутого хмарами неба. Холмс чиркнув сiрником i запалив олiйну лампу, що стояла на сусiдньому столi. Мерехтливе свiтло вiдкидав химернi тiнi по кiмнатi, створюючи неясне вiдчуття пригнiченостi i приреченостi. Або, можливо, це було просто усвiдомлення того, що тут недавно сталося, що додало кiмнатi ╖╖ зловiсний характер.


"Там", - сказав Холмс, вказуючи на велику пляму кровi неправильно╖ форми на пiдлозi бiля вхiдних дверей. "От де вона лежала. Вона вийшла зi спальнi, так як iнша ╖╖ одяг був там, i пiддалася нападу у вiтальнi.


"Цiкаво," сказав я.


"Справдi?" Вiдповiв Холмс. "Яким чином?"


На це питання не судилося отримати вiдповiдi, принаймнi, тодi. В цей момент дверi з гуркотом вiдчинилися, i сержант полiцi╖ неосяжного статури, з круглим червоним обличчям i величними вусами у виглядi керма пройшов по коридору в кiмнату. "Зараз сюди", - прогримiв вiн. "Що ви, джентльмени, тут робите, якщо я можу запитати?"


"Сержант Мiкс," сказав Холмс. " Ви повернулися на мiсце злочину. Можливо, ви все-таки скориста"теся мо"ю пропозицi"ю.


Мiкс подивився на Холмса з видом доброзичливо╖ цiкавостi. - I що ж це за пропозицiю, молода людина?


" Я згадував вам, що було б непогано поставити тут констебля, щоб цiкавi не бродили поблизу. Це було, коли ви супроводжували професора Мейплза в екiпаж, щоб вiдвезти його.


" Чому ж так воно й було, мiстере... е-е...


" Холмс. А це мiстер Морiартi.


Мiкс недбало кивнув менi i знову переключив свою увагу на Холмса. " Так, мiстере Холмс. Так воно i було, i ви так i зробили. Ми, спiвробiтники регулярно╖ полiцi╖, завжди вдячнi за будь-якi натяки або пропозицi╖, якi ми можемо отримати вiд таких молодих джентльменiв, як ви. Наскiльки я пам'ятаю, ви щось говорили про збереження слiдiв на дорiжцi за будинком.


"Абсолютно вiрно".


" Ну, я пiшов подивитися на цi вашi слiди, мiстер Холмс, пiдняв кiлька дощок, якi ви поклали, й заглянув пiд них. Це були саме тi слiди, про яких ви говорили, - слiди нiг, i я сердечно дякую вам.


"За вашою поведiнкою я бачу, що ви не нада"те великого значення вiдбитками пальцiв", - прокоментував Холмс, не дозволяючи собi дратуватися з-за слiв сержанта або його насмiшкуватого тону.


"Ми завжди намага"мося прокласти прямий i достовiрний курс, коли розслiду"мо справу", - пояснив сержант. "Завжди " факти i обставини, якi, зда"ться, не вкладаються в загальну картину. I це тому, що, якщо ви дозволите менi так висловитися, вони не мають нiякого вiдношення до даного справi.


"Але, можливо, бувають випадки, коли деякi з цих фактiв, якi ви iгнору"те, насправдi дають бiльш чiтке пояснення того, що сталося насправдi", - припустив Холмс. " Наприклад, сержант, я впевнений, ви помiтили, що слiди були залишенi жiнкою. На стежцi нема" жодного вiдбитку чоловiчо╖ ноги.


" Як скажете, мiстере Холмс. Не можу сказати, що я вивчав ╖х так уважно.


Холмс кивнув. "Якщо те, що я кажу, правда, - сказав вiн, - вам це нi про що не говорить?"


Сержант Мiкс терпляче зiтхнув. "Це вказувало б на те, що обвинувачений не йшов по стежцi. Можливо, вiн йшов по дорозi. Можливо, вiн летiв. Насправдi не ма" значення, як вiн дiстався до котеджу, важливо тiльки те, що вiн робив пiсля того, як при╖хав.


"Ви помiтили вiдбиток тростини поруч зi слiдами жiнки?" Спитав Холмс. "Це вам нi про що не говорить?"


"Нiчого," погодився сержант. " У не╖ могла бути iнша тростина для ходьби або, можливо, гiлка з дерева.


Холмс знизав плечима. "Я здаюся", - сказав вiн.


"Вам було б краще надати розслiдування професiоналам, молода людина", - сказав Мiкс. "Ми вже провели деяке розслiдування самостiйно, не думайте, що ми цього не робили. I те, що ми почули, дуже добре завершу" справу проти професора Мейплз. Менi шкода, але от i все."


"Що ви чули?" Зажадав вiдповiдi Холмс.


" Не звертайте уваги. Це все з'ясу"ться на слiдствi, i це станеться досить скоро. А зараз вам двом краще забиратися звiдси. Я iду вашо╖ поради замкнути котедж i забити розбите вiкно. Ми не хочемо, щоб цiкавi пiшли з меблями ".


Ми забрали нашi капелюхи, пальто i сумку зi свiжою одягом професора Мейплз i вийшли з котеджу. Дощ припинився, але наближалися сутiнки, i в кронах дерев гуляв холодний вiтер. Ми з Холмсом мовчки поверталися в коледж, кожен поринувши в сво╖ думки: Холмс, мабуть, гадав, якi новi факти спливли на свiтло, i намагався вирiшити, як донести свою iнформацiю до влади; я роздумував про мораль розкриття Холмсу або iншим людям того, що я виявив, i виходячи з цього, того, що я припустив, або дозволити справi продовжуватися без мого втручання.


Холмс залишив мене в коледжi, щоб я пройшов в полiцейську дiлянку, а я повернувся в сво╖ кiмнати.


Дiзнання вiдбулося два днi потому в каплицi, дозвольте менi назвати це коледжем Святого Ельма, одного з наших сестринських коледжiв, що входять до складу Унiверситету. Каплиця, велика готична споруда з лавами, здатний вмiстити кiлька сотень вiрян, була запозичена для цi"╖ свiтсько╖ мети в розрахунку на досить велику кiлькiсть глядачiв; в цьому очiкуваннi коронер не був розчарований.


Коронера, мiсцевого сквайра по iменi сер Джордж Куiк, викликали для виконання цi"╖ функцi╖ два або три рази в рiк. Але зазвичай це стосувалося нещасних, якi потонули в каналi або впали з даху. Вбивства у цьому районi були досить рiдкiснi; або, можливо, бiльшiсть убивць дiяли бiльш витончено, нiж тi, хто розправився з Андреа Мейплз.


Ми з Холмсом сидiли в залi i спостерiгали за ходом допиту. Холмс пiдiйшов до коронеру ще до того, як присяжнi розсiлися, i запитав, чи може вiн дати показання. Коли вiн пояснив, що хотiв сказати, сер Джордж вiдправив його назад на сво" мiсце. Те, що вiн хотiв запропонувати, було не доказом, пояснив йому сер Джордж, а його iнтерпретацi"ю доказiв.


"Це справа присяжних iнтерпретувати представленi докази," сказав йому сер Джордж, "а не вас або мене".


Обличчя Холмса почервонiло вiд гнiву i приниження, i вiн сердито оглянув зал суду i всiх, хто в ньому перебував. Я з усiх сил намагався цього не помiчати.


Люсiнда була в першому ряду, одягнена в чорне. З кам'яним обличчям, вона дивилася прямо перед собою крiзь полуприкрытую вуаллю, закрывавшую ╖╖ очi, i, здавалося, не стежила нi за чим, що вiдбувалося навколо не╖. Поруч з нею сидiв Крисбой з чорною пов'язкою на руцi i пригнiченим виразом обличчя. Професор Мейплз сидiв збоку, поруч з ним сидiв огрядний констебль, а ще один сидiв позаду нього. У нього було ошеломленное вираз обличчя, нiби вiн дiйсно не мiг сприймати все це всерйоз.


Сер Джордж повiдомив присутнiх, що вiн збира"ться дiяти органiзовано i що вiн не потерпить нiяко╖ гри на скрипцi, а потiм викликав першого свiдка.


Виявилося, що це був молодий велосипедист з липкими пальцями. "Я побачив, що це була кров, - сказав вiн, - i що вона витекла з-пiд дверей - зсередини будинку".


Потiм вiн описав, як вiн i його супутники розбили вiкно, щоб проникнути всередину, i виявили тiло Андреа Мейплз, розпростерте на пiдлозi бiля вхiдних дверей.


"I як вона була одягнена?" - запитав коронер.


"Вона була не вдягнена, сер", - послiдувала вiдповiдь.


В залi пiднявся гомiн, молодий чоловiк почервонiв i виправився. "Тобто вона була не повнiстю одягнена. На нiй було, е-е, нижня бiлизна, але не сукню.


" Туфлi? - запитав коронер з та"мничим виглядом людини, якiй доводиться кожен день обговорювати напiвоголених дам.


"Я так не думаю, сер".


"Це все," сказав йому коронер, " якщо тiльки у присяжних нема" запитань?", - додав вiн, дивлячись на шiстьох городян в iмпровiзованiй ложi присяжних.


Старшина присяжних, лiтнiй чоловiк з густими бакенбардами кольору баранячо╖ вiдбивною, кивнув i пильно подивився на свiдка. "Не могли б ви сказати нам," повiльно запитав вiн, " якого кольору було це нижню бiлизну?


"Бiлий", сказав молодий чоловiк.


"Ну, а тепер," сказав сер Джордж, суворо дивлячись на бригадира, " годi про це!


Наступним викликали сержанта Мiксу. Вiн сидiв на iмпровiзованiй трибунi свiдка з капелюхом в руцi, його форма i обличчя були вiдполiрованi до блиску, що являло собою зразок англiйсько╖ благопристойностi. Коронер провiв його за викликом, прибувши на мiсце подi╖, разом з двома констеблями i оглянувши тiло.


" I що ви зробили потiм, сержант?


"Вiдправивши констебля Гофа в Бичемшир повiдомити полiцейського лiкаря, я ретельно обстежив примiщення, щоб з'ясувати, чи можу я встановити, що вiдбулося в цьому, е-е, примiщеннi".


" I до яких же висновкiв прийшли ви?


" Покiйна була визначена як мiсiс Андреа Мейплз, дружина професора Мейплз, яка жила в головному будинку на тiй же дiлянцi. Вона була одягнена...


"Так, так, сержант," перебив сер Джордж. - Ми чули, як вона була одягнена. Будь ласка, продовжуйте.


" Дуже добре, сер. Коли я оглядав ╖╖, вона була мертва вже деякий час. Виходячи з мого досвiду, я б припустив, що ╖╖ смерть настала мiж сiм'ю i десятьма годинами ранiше. Що вказу" на час ╖╖ смертi десь близько пiвночi.


"На чому ви заснову"те цей висновок?"


"Кров навколо тiла була досить добре згорнута, але не повнiстю в бiльш глибоких калюжах, i в той час тiло, мабуть, досить сильно переходило в трупне задубiння.


" Ви дуже спостережливi, сержант. А що ще ви помiтили?


"Знаряддя вбивства лежало поруч з тiлом. Це була тростина з твердого дерева з ручкою у виглядi качино╖ головки. На ньому було трохи кровi жертви, а до голови качки в областi дзьоба був прикрiплений жмут волосся жертви. Один з велосипедистiв, який все ще присутнiй, упiзнав тростину як власнiсть професора Мейплза, чоловiка жертви."


"I що ти зробив потiм?"


"Я попрямував в головний корпус, щоб розпитати професора Мейплза, який саме сiдав снiдати, коли я прийшов. Я розповiв йому про смерть його дружини, i вiн удав, що дуже стривожений цi"ю новиною. Потiм я попросив його пред'явити свою тростину, i вiн витратив деякий час, вдаючи, що шука" ╖╖. Потiм я заарештував його i послав констебля Парфри за екiпажем, щоб вiдвезти професора в дiльницю".


" Ну-ка, ну-ка! - невисокий, коренастий присяжний з моржовыми вусами, вкривало його обличчя вiд носа до пiдборiддя, засовався на сво"му стiльцi i войовничо нахилився вперед. "Що змусило вас заарештувати професора в той момент? Менi зда"ться, що той, з ким жiнка з Мейплз зустрiчалася в цьому котеджi посеред ночi, швидше за все, вбив ╖╖.


"Зараз, зараз, ми перейдемо до цього", - сказав коронер, пильно дивлячись на примхливого присяжного. "Я намагаюся впорядковано викласти факти по справi. Ми досить скоро доберемося до цього ".


Наступним свiдком був полiцейський хiрург, який показав, що померла зустрiла свою смерть в результатi множинних ударiв тупим предметом по головi та плечам. Вiн не мiг сказати, який саме удар вбив ╖╖, це мiг бути будь-який з декiлькох. I, так, тростина з качконiс, представлена в якостi доказу, могла бути знаряддям вбивства.


Сер Джордж кивнув. Ось i все для тих, хто хотiв отримати iнформацiю не в належному порядку. Тепер...


Наступним викликали професора Мейплза. Аудиторiя виглядала выжидающей. Вiн показав, що в останнiй раз бачив свою дружину близько дев'яти годин в нiч, коли вона була убита. Пiсля чого вiн лiг спати, оскiльки спав, не помiтив його вiдсутностi.


" Ви не помiтили, що ╖╖ не було, коли прокинулися або коли спустилися до снiданку? - Запитав сер Джордж.


"Я припустив, що вона пiшла ранiше", - вiдповiв Мейплс. "Iнодi вона йшла ранiше. Я, звичайно, не розглядав можливiсть нечесно╖ гри. Ти ж зна"ш, так не бува"".


Професор Мейплз вибачився, i аудиторiя виглядала розчарованою.


Наступним був покликаний прищавий юнак по iменi Крампер. Вiн пояснив, що працював у мiсцевому пабi "Червона пiдв'язка" кимось на зразок помiчника по спiльнiй справi. У нiч вбивства вiн працював незвично допiзна, переставляючи бочки з елем з однi"╖ частини льоху в iншу. "Це через щурiв", - пояснив вiн.


Сер Джордж розсудливо не став розвивати цю вiдповiдь далi. " О котрiй годинi ви вирушили додому? вiн запитав.


"Повинно бути, тривало близько опiвночi, з одного боку або з iншого".


Сер Джордж очiкувально втупився на Кремпера, а Кремпер у вiдповiдь самовдоволено втупився на сера Джорджа.


" Ну i що? - нарештi запитав коронер.


" Ну? Про, що сталося, поки я йшов додому. Ну, я бачив, як хтось виходив iз старого котеджу Уилстоун.


" Це той котедж, де сталося вбивство? - Пiдказав сер Джордж.


"Так, це той самий. Ранiше там жив джентльмен на iм'я Уилстоун. По-мо"му, до цих пiр час вiд часу поверта"ться".


"А!" сказав сер Джордж. " А цей чоловiк, якого ви бачили виходять з, е-е, старого уилстоунского котеджу?


" Так вийшло, що я знаю цього джентльмена. Звуть Фолтинг. Вiн виклада" стрибки i присiдання, або щось в цьому родi, поруч з будiвлею коледжу Фiлд.


У залi почувся гомiн, який сер Джордж придушив поглядом.


" I ви могли ясно бачити, хто був цей джентльмен, незважаючи на те, що була глибока нiч?


" Абсолютно ясно. ╢, сер.


"I як це було?"


"Ну, в будинку горiло свiтло, i все його обличчя було освiтлене цими вогнями".


"Що ж", - сказав сер Джордж, подивившись спочатку на присяжних, а потiм на аудиторiю. "Наступним ми викличемо мiстера Фолтинга, щоб пiдтвердити iсторiю мiстера Кремпера. I вiн побачить, джентльмени i, е-е, ледi. Вiн побачить. Отже, що ще ви бачили, мiстер Кремпер?


" Ти ма"ш на увазi, в будинку?


"Абсолютно вiрно. В будинку".


"Ну, я бачив жiнку, про яку йде мова, - даму, яка покiнчила з собою".


" Ви бачили мiсiс Мейплз в будинку?


"Так, це так. Вона була бiля дверей, прощалася з цим винних джентльменом".


" Значить, у той час вона була жива й здорова?


"Так. Що вона була."


Старшина присяжних нахилився вперед. "I як вона була одягнена?" вигукнув вiн, а потiм зухвало дивився на коронера, який повернувся i витрiщився на нього.


"Я бачив ╖╖ всього кiлька секунд, перш нiж вона закрила дверi", - вiдповiв Кремпер. "На нiй було щось бiле, я не дуже роздивився, що".


" Так, дякую, - ви вiльнi, - сказав сер Джордж.


Наступним викликали мiстера Фолтинга, i вiн пiдкрався до свидетельскому крiсла, як людина, яка зна", що йому приснився поганий сон, але не зна", як з нього вибратися. Вiн зiзнався, що був нiчним вiдвiдувачем Андреа Мейплз. Вiн був не дуже задоволений цим, i бiльшiсть його вiдповiдей були невиразними, незважаючи на постiйнi вмовляння сера Джорджа говорити голоснiше. Вiн повiдомив коронерскому суду, що Андреа запросила його зустрiтися з нею в котеджi в десять годин.


"А щодо ╖╖ чоловiка?" зажадав вiдповiдi коронер.


"Я запитав ╖╖ про це", - сказав Фолтинг. "Вона розсмiялася. Вона сказала менi, що вiн не буде заперечувати; що я можу запитати його, якщо захочу. Я, е-е, я з ним не розмовляв.


"Нi, - сказав коронер," я не думаю, що ви це зробили".


Фолтинг був останнiм свiдком. Коронер нагадав присяжним, що вони не повиннi звинувачувати кого-небудь у злочинi, навiть якщо вони вважають, що злочин мав мiсце; це робота кримiнальних судiв. Вони повиннi були всього лише встановити причину смертi. Пiсля коротко╖ наради присяжнi винесли вердикт про незаконне заподiяннi смертi.


"Дякую" сказав сер Джордж. " Ви виконали свiй обов'язок. Я вважаю, "сказав вiн, дивлячись на сержанта Мiксу," що менi нема" необхiдностi пропонувати полiцi╖ план дiй.


"Нi, сер", - вiдповiв йому Мiкс. "Професор Мейплз буде притягнутий до суду присяжних".


Сер Джордж кивнув. "Абсолютно вiрно", - сказав вiн.


"Ба!" - Сказав менi Холмс упiвголоса.


"Ти не згоден?" - Запитав я.


"Я можу придумати дюжину способiв, якими Фолтинг мiг провернути цей трюк", - сказав вiн. "Цей молодий чоловiк - Кремпер - не бачив Андреа Мейплз в дверному отворi, вiн побачив спалах чогось бiлого".


"Можливо", - сказав я.


"Ба!" Холмс повторив.


Коли ми вийшли з будiвлi, мiс Люсi пiдiйшла до Холмсу i вiдвела його вбiк, щось серйозно кажучи йому упiвголоса.


Я повiльно побрела назад у сво╖ кiмнати, намагаючись вирiшити, що робити. Менi не подобалося втручатися в спроби влади добитися справедливостi, i я, ймовiрно, не змiг би довести те, що, як я знав, було правдою, але мiг я стояти осторонь i дозволити засудити невинну людину за вбивство? I Мейплз напевно був би визнаний винним, якщо б постав перед судом. Проти нього не було реальних доказiв, але у нього була видимiсть провини, i цього достатньо, щоб переконати дев'ять присяжних з десяти.


Приблизно через двi години Холмс пiдiйшов до мене з сяючими очима. "Мiс Люсi - прекрасна жiнка", - сказав вiн менi.


"Правда?" - Запитав я.


"Ми трохи поговорили про ╖╖ сестрi. Тобто вона намагалася поговорити про Андреа, але постiйно зривалася i плакала, перш нiж встигала закiнчити думка ".


"Не дивно", - сказав я.


"Вона запитала мене, чи вважаю я професора Мейплза винним", - розповiв менi Холмс. "Я сказав, що переконаний у зворотному. Вона запитала мене, чи думаю я, що його засудять, якщо вiн постане перед судом. Я подумав, що краще бути чесним. Я сказав ╖й, що це зда"ться вiрогiдним."


"Ти сказав ╖й правду", - прокоментував я.


"Вона переконана в його невинностi, незважаючи на те, що була вбита ╖╖ власна сестра. Багато - бiльшiсть людей дозволили б емоцiям взяти гору над логiкою. I вона хоче допомогти йому. Вона сказала: "Тодi я знаю, що я повинна робити", - i пiшла, щоб домовитися про наймання адвоката.


"Вона так сказала?" - Запитала я.


"Вона так i зробила".


" Холмс, подумайте гарненько. Вона говорила, що збира"ться найняти адвоката?


Холмс на мить здригнувся вiд мого питання. "Що ж, давайте подивимося. Вона сказала, що зна", що повинна зробити, i я сказав, що йому знадобиться кращий адвокат в окрузi, щоб виправдатися, незважаючи на те, що ми зна"мо, що вiн невинний ".


"I що?"


" А потiм вона сказала, що не допустить, щоб його засудили. I вона- ну- вона поцiлувала мене в щоку i сказала: "До побачення, мiстере Холмсе, ви були хорошим другом'. I вона поспiшила геть.


" Як давно вона пiшла вiд тебе?


"Можливо, година, можливо, трохи бiльше".


Я скочив на ноги. " Ходiмо, Холмс, - сказав я, - ми повиннi зупинити ╖╖.


"Зупинити ╖╖?"


" Поки вона не наробила дурниць. Пiдемо, не можна гаяти часу!


"Що робить?" - запитав вiн, поспiшаючи за мною, поки я поспiшала по коридору, натягуючи пальто.


"Просто прийди!" Я сказав. "Можливо, я помиляюся".


Ми вибiгли з коледжу на Барлимор-роуд i швидким кроком продовжили шлях в напрямку будинку Мейплов. Дорога туди зайняла близько десяти хвилин, i я штовхнув вхiднi дверi, не потрудившись постукати.


Мiстер Крисбой сидiв у вiтальнi, втупившись на стiну навпроти, етюд в загальмованому русi. В однiй руцi була ложка, в iншiй - маленька пляшечка. Коли ми увiйшли в кiмнату, вiн повiльно поставив обидва предмета на стiл. "Професор Мейплз залежить вiд цi"╖ рiдини", - сказав вiн. "Двi повнi ложки перед кожним прийомом ╖жi". Вiн пiдняв пляшку, щоб ми могли оглянути ╖╖. Етикетка свiдчила: Запатентований Пив Чарiвний елiксир здоров'я. "Як ти дума"ш, вони дозволять менi принести йому кiлька пляшечок?"


"Я впевнений, що вони б так i зробили", - сказав я йому. "Ти зна"ш, де Люсi?"


"Вона нагорi, у сво╖й кiмнатi", - сказав менi Крисбой. "Вона дуже засмучена. Але, звичайно, ми всi дуже засмученi. Вона просила не турбувати".


Я попрямував до сходiв, Холмс пiшов за мною. "До чого такий поспiх?" Вiн вимогливо запитав. "Ми не можемо просто увiрватися до не╖".


"Ми повиннi", - сказав я. Я постукав у ╖╖ дверi, але вiдповiдi не послiдувало. Дверi були замкненi. Я навалився на не╖ плечем. Пiсля третього поштовху дверi пiддалася, i я, спотикаючись, ввалився в кiмнату, Холмс пiшов за мною.


Посеред кiмнати стояв перекинутий стiлець. З гака в стелi, на якому колись висiла люстра, звисало тiло Люсi Мойс.


"Боже мiй!" Холмс вигукнув.


Холмс поставив стiлець на мiсце i витягнув з кишенi маленький складаний нiж. Я утримував тiло нерухомо, поки Холмс схоплювався на стiлець i пиляв мотузку, поки вона не лопнула. Ми обережно поклали ╖╖ на лiжко. По ╖╖ блiдому обличчю i выпученным очам незрячим було ясно, що привести ╖╖ до тями неможливо. Тим не менш Холмс зрiзав петлю з ╖╖ ши╖. "Жахливо," сказав вiн. - I ти знала, що це станеться? Але чому? Нема" нiяко╖ причини...


"З усiх причин", - сказав я. "Нi, я не передбачав цього, звичайно, не так швидко, але я дiйсно думав, що вона може викинути якусь дурницю".


"Але-"


"Повинно бути, вона залишила записку", - сказав я.


Ми накрили ╖╖ тiло ковдрою, i Холмс пiдiйшов до письмового столу.


"Так", - сказав вiн. "Тут конверт, адресований 'Полiцi╖'. I другий - вiн адресований менi!"


Вiн розiрвав конверт. Через кiлька секунд вiн простягнув його менi.


Шерлок,


Все могло б бути по-iншому, якби я був iншим.


Ти подоба"шся менi неймовiрно.


Думай про мене добре.


Менi так шкода.


Люсi


"Я не розумiю", - сказав Шерлок Холмс. "Що це значить? Чому вона це зробила?'


"Лист у полiцiю," сказав я, " що в ньому йдеться?"


Вiн вiдкрив його.


Для всiх , хто це чита"-


Я вiдповiдальний за смерть мо"╖ сестри Андреа. Я вбив ╖╖ в нападi ревнощiв. Я не можу жити з цим i не можу дозволити професор Мейплзу, милому i невинному людинi, страждати за мiй злочин. Так буде краще для всiх зацiкавлених сторiн.


Люсiнда Мойс


"Я не розумiю", - сказав Холмс. "Вона ревнувала до Фолтингу? Але я не думав, що вона взагалi добре знала Фолтинга".


"Вона зберiгала сво╖ секрети," сказав я, "навiть пiсля смертi".


"Якi секрети?"


"Цей будинок," сказав я, обводячи рукою навколо себе, "зберiга" один великий секрет, який, можна сказати, склада"ться з декiлькох секретiв поменше".


" Ви знали, що це зробила вона... що вона вбила свою сестру?


"Так, я так i думав". Я поплескав його по плечу, i вiн здригнувся, наче мо" дотик було болючим. "Давай спустимося вниз", - сказав я.


"Iдiть," сказав Холмс. " Я при"днаюся до вас через кiлька хвилин.


Я залишив Холмса витрiщатися на укритий ковдрою тiло на лiжку i спустився у вiтальню. "Люсi покiнчила з собою", - сказав я Крисбою, який поставив пляшку, але все ще дивився в стiну навпроти. "Вона залишила записку. Вона вбила Андреа".


"А-а-а!" - сказав вiн. "Тодi вони вiдпустять професора".


"Так", - сказав я.


"Останнi кiлька днiв вона вела себе дивно. Але пiсля того, що сталося, я нiколи не думав, що... Повiсилася?"


"Так", - сказав я. "Хтось повинен пiти у полiцейський вiддiлок".


"Звичайно". Крисбой встав. "Я пiду". Вiн вийшов у передпокiй i зняв з вiшалки пальто. "Аааа. Бiдолаха". Вiн вийшов за дверi.


Хвилин через десять Холмс спустився вниз. "Як ви дiзналися?" - запитав вiн.


"Слiди, якi ви так ретельно зберегли", - сказав я. "Там було три лiнi╖: двi ведуть до котеджу, а одна поверта"ться. Та, що виходила одна, що була в iншiй взуття, i вона -вона вийшла першою. Я мiг сказати це, тому що деякi вiдбитки з iншого набору перекривали перший. I це був другий набiр, на якому були вм'ятини вiд тростини. Отже, хтось-якась жiнка - вийшов за Андреа Мейплз, i ця жiнка повернулася. Вона вийшла з тростиною i повернулася без не╖.


"Я пропустив це повз вуха", - сказав Холмс.


"Це легше сказати, нiж спостерiгати", - сказав я йому.


"Я склав свою думку про те, що збираюся знайти, ще до того, як вирушив на пошуки", - сказав вiн. "Дедуктивний процес стражда" вiд упереджених думок".


"Це питання усунення неможливого", - сказав я йому. "Тодi все, що залиша"ться, яким би неймовiрним воно не було, ма" бути правдою".


"Я запам'ятаю це", - сказав вiн. "Я все ще не можу зрозумiти, чому Люсi так ревнувала мене до Андреа".


"Вона була такою, але не в тому сенсi, як ти собi уявля"ш", - сказав я йому.


"Що ти ма"ш на увазi?"


"Ти пам'ята"ш, що я порадив тобi звернути увагу на вуха Люсiнди?"


" Так. "Холмс виглядав спантеличеним. " Вони були схожi на вуха.


"╥х форма була досить характерною i сильно вiдрiзнялася вiд форми вух Андреа. Основна форма вуха, мабуть, постiйна в сiм'╖. Це було розумним вказiвкою на те, що Андреа i Люсiнда насправдi не були сестрами ".


" Не зовсiм сестри? Тодi вони були - ким?


"Вони були коханцями", - сказав я йому. "╢ жiнки, якi закохуються в iнших жiнок, точно так само, як " чоловiки, якi закохуються в iнших чоловiкiв. Стародавнi греки вважали це цiлком нормальним".


" Коханцi?


" Андреа волiла жiнок чоловiкам, i Люсiнда була ╖╖, е-е, парою.


" Але- професор Мейплз - ╖╖ чоловiк.


"Я припускаю, що це дiйсно був шлюб за розрахунком. Якщо ви подивитеся на спальнi, стане ясно, що Андреа i Люсi зазвичай дiлили спальню - Люсi, - оскiльки у них обох там багато одягу. I я б припустив, що у професора Мейплза i мiстера Крисбоя аналогiчна домовленiсть.


" Ти дума"ш, професор i Крисбой... Але вони...


"Нiмецький професор по iменi Ульрихс придумав слово для позначення таких спiлок; вiн назива" ╖х гомосексуальними. У деяких суспiльствах вони приймаються, а в деяких засуджуються. Ми живемо в другому ".


Холмс сiв у крiсло з прямою спинкою. "Це так", - сказав вiн. "Значить, ви гада"те, що вони винайшли цей метод приховувати сво╖ стосунки?"


"Я вважаю, що шлюб, якщо вiн взагалi був, i Андреа удочерила Люсi як свою "сестру", був укладений задовго до того, як менаж пере╖хав сюди. Це було iдеальне рiшення, коли кожен захищав iншого вiд презирства суспiльства i жала законiв, спрямованих проти содомi╖ та подiбно╖ поведiнки ".


" Але Андреа по╖хала в котедж, щоб вступити, е-е, в iнтимнi стосунки з Фолтингом.


"╥й подобалося флiртувати, ви, мабуть, помiтили це. I вона, очевидно, не була розбiрлива те, з ким iз пiдлог вона флiртувала, або з ким iз пiдлог вона, скажiмо так, довела свiй флiрт до кiнця. Такi жiнки ", багатьом з них це зда"ться надзвичайно привабливим i, ах, чарiвним. За словами Светония, дочка Серпня Юлiя Цезаря, схоже, була однi"ю з них. Андреа знаходила Фолтинга привабливим i була сповнена рiшучостi роздобути його. Я припускаю, що вони з Люсi посварилися з цього приводу, але Андреа все одно вирушила на зустрiч з Фолтингом, в той час як Люсi залишилася в сво╖й кiмнатi i довела себе до нападу ревнощiв. Вона не збиралася вбивати Андреа; про це свiдчить той факт, що вона не вiдкрила тростину з мечем, хоча повинна була знати про це.


Холмс з хвилину мовчав, i я бачив, як в ньому зароджу"ться якесь сильне почуття. "Ви все це передбачили", - сказав вiн, повертаючись до мене, його слова були чiткими i стриманими.


"Бiльшу частину," зiзнався я. - Але не лай себе за те, що втратив це. Я був знайомий з iде"ю гомосексуальностi з книг, i кiлька мо╖х знайомих розповiдали менi про таких вiдносинах. У мене були знання, а у вас - нi".


Але я невiрно оцiнив напрям думок Холмса. Раптово в ньому вибухнула лють. "Ви могли б зупинити це", - закричав вiн. "Ви дозволили цьому статися!"


Я вiдступила, щоб нiхто з нас не зробив того, про що ми потiм пошкоду"мо. "Я нiчого не знала нi про побачення Андреа, - сказала я йому, - нi про лютi Люсiнди".


Холмс глибоко зiтхнув. "Нi, - сказав вiн, - ви не могли запобiгти вбивство, але ви могли запобiгти самогубство Люсi. Очевидно, ви знали, що вона задумала".


"Ви припису"те менi передбачення, якою я не володiю", - сказав я йому.


"Ви досить ясно дали зрозумiти, що вона мала на увазi через годину пiсля подi╖", - сказав вiн. "Чому ви не могли прибiгти сюди ранiше?"


"Я не знаю", - сказав я йому. "Поки ти не розповiв менi, що вона тобi сказала, менi не приходило в голову-"


"Це не вдарило тебе!"


" Ви самi говорили з нею, - сказав я, - i все ж нi про що не здогадалися.


"Я не знав того, що ти зна"ш", - сказав вiн. "Я був дурнем. Але ти - ким ти був?"


У мене не було для нього вiдповiдi. Можливо, менi слiд було здогадатися, що задумала Люсi. Можливо, я дiйсно здогадався. Можливо, на якомусь пiдсвiдомому рiвнi я зважував варiанти того, що вона покiнчить з собою або постане перед англiйськими присяжними, а потiм ╖╖ виведуть одним холодним ранком, одягнуть на голову капюшон i обвяжут важко╖ мотузкою навколо ши╖, i я почую, як легкодуха священик бурмоче ╖й проповiдi, поки вони не захлопнут пастку.


* * * *


Через кiлька хвилин прибула полiцiя. На наступний день професор Мейплз був звiльнений з-пiд варти i повернувся додому. Протягом мiсяця вони з Крисбоем зiбрали речi i покинули коледж. Хоча офiцiйно про ╖хнi стосунки нiколи нiчого не говорилося, чутки переслiдували ╖х до наступного мiсця роботи Maples, а потiм i до наступного, поки, нарештi, вони повнiстю не залишили Британiю. Пiсля цього я втратив ╖х слiд.


Холмс покинув коледж в кiнцi семестру. Я вважаю, що пiсля рiчно╖ перерви вiн згодом вступив в Кембридж.


Холмс так i не пробачив мене за те, що, на його думку, я зробив. Схоже, вiн так i не пробачив представницям прекрасно╖ статi грiхи Люсiнди Мойс. У той час я не усвiдомлював усi"╖ глибини його почуттiв до не╖. Можливо, вiн теж цього не розумiв.


Його почуття до мене сумно i з роками призвели до деяких жахливим звинуваченнями з його боку. Я не святий. Дiйсно, так вже вийшло, що в кiнцi кiнцiв я так само часто опинявся по iншу сторону закону, як i нема". Я радий називати себе першим в Англi╖ консультуючим злочинцем, оскiльки я дозволяю собi порушувати закони сво"╖ кра╖ни, щоб пiдтримати сво╖ науковi починання. Але коли Холмс назива" мене "злочинним Наполеоном", хiба вiн, можливо, не бачить крiзь туман часу накрите ковдрою тiло тi"╖ нещасно╖ дiвчини, в смертi яко╖ вiн звинувачу" мене? I може бути, вiн розмiркову" про той факт, що перша i, можливо, "дина жiнка, яку вiн коли-небудь любив, була нездатна полюбити його у вiдповiдь?


У будь-якому випадку, я роблю останн" суворе попередження тим з вас, хто повторю" бруднi насмiшки Холмса в мою адресу в пресi чи iншим чином: iснують певнi закони нашо╖ кра╖ни, якi я щиро приймаю, i закони про наклеп займають перше мiсце в списку. Бережiться!


OceanofPDF.com


ДОСЛIДЖЕННЯ ЗЛА, автор Герi Ловизи


ПЕРШИЙ ДЕНЬ


Це було пiсля мого замiжжя, в той час, коли я жив далеко вiд сво╖х колишнiх кiмнат на Бейкер-стрiт i мого друга Шерлока Холмса. Я не бачив Холмса кiлька мiсяцiв, оскiльки був зайнятий сво"ю медичною практикою. Мерi, моя дружина була у вiд'╖здi, доглядала за старою тiткою, i це залишило мене на вечiр одного. Я був цiлком готовий насолодитися стерпним брендi i свiжим номером журналу "Стренд Мегезiн", коли внизу пролунав гучний стукiт у дверi.


"Мiсiс Хадсон?" Я був дуже здивований, виявивши в дверях свою стару i непохитну домовласницю з дому 221B.


Вона не вимовила нi слова.


"У чому справа?" Стурбовано запитав я, ведучи ╖╖ у фой".


"Це мiстер Холмс".


"Шерлок?"


"Слухаюсь, доктор".


"З ним все в порядку?"


Вона подивилася на мене жахливо сумно i нервово. Стурбований погляд на ╖╖ обличчi сказав менi все, що менi потрiбно було знати.


" Дай менi хвилинку, щоб взяти свою сумку, i я зараз пiдiйду до тебе.


Рука лiтнiй ледi раптово стиснула мою руку з силою, яко╖ я нiколи не припускав, що вона володi".


"Це не медична ситуацiя".


"Ну, тодi в чому ж справа?"


" Мiстер Холмс заарештований.


" Заарештований? - Випалив я. " За що?


"Це складно...".


Що ж, накидавши коротку записку Мерi, я схопила пальто i пiшла за мiсiс Хадсон до чекав таксi. Таксист вiдвiз мiсiс Хадсон додому, потiм мене в Скотленд-Ярд, де, як виявилося, мене очiкував Лестрейд. Суворе обличчя полiцейського iнспектора свiдчило про його похмуростi i поганий характер.


" Я знав, що ви пронюхаете про це ще до того, як про це дiзнаються газети.


" Що сталося? - Обережно запитав я.


"Боюся, цього разу йому це вдалося, доктор Ватсон", - сказав Лестрейд, проводячи мене до крiсла в сво"му особистому кабiнетi i закриваючи за собою дверi. "Шерлок Холмс зайшов надто далеко: вiд розкриття злочинiв до того, щоб, нарештi, зробити одне".


"Лестрейд, це нiсенiтниця". Я вiдповiв гаряче.


" На цей раз без дурниць, доктор. О, я не такий тугодум, яким мене ма"те ви i мiстер Холмс. Я визнаю, що iнодi вiн порушував правила. В деяких випадках вони досить красиво згиналися, але я дивився в iншу сторону - справедливостi заради.


"Але?.."


"Але зараз все це минуло. Його затримують за вбивство".


"Вбивство? Це безглуздо! Шерлок Холмс бiльше не змiг би вбити того, хто змiг би вас або мене!"


Лестрейд обдарував мене кривою посмiшкою, яка дуже засмутила мене: "Хто може сказати, що зробить той чи iнший людина в обставинах, що склалися? Як би те нi було, мiстере Холмс зiзнався у вбивствi, доктор, чи, краще сказати, в нападi, яке призвело до смертi лорда Альберта Уилфри.


"Вiн зiзнався в цьому?" Вiдповiла я, мiй гнiв ущух.


" Так, i можу вас запевнити, абсолютно щиро.


Я зiтхнув, абсолютно не знаючи, що робити з такими жахливими новинами, але повний рiшучостi негайно побачити свого друга i дiзнатися подробицi його повно╖ iсторi╖.


"Чи можу я побачити його?"


" Звичайно, доктор, я зараз вiдведу вас у його камеру.


* * * *


"Холмс!" - Крикнув я, пiдбiгаючи до роздiляли нас холодним залiзних прутiв. Я побачив, що мiй друг сидить на тюремному матрацi, настiльки спокiйний, наскiльки це можливо, i чита" книгу.


" Ватсон, я знав, що ви прийдете.


"Що сталося? Чому ви тут? Напевно сталася якась судова помилка. Помилка?" Я базiкав без угаву, поки Лестрейд вiдмикав дверi в камеру Холмса, i ми з Лестрейдом увiйшли.


"Боюся, все так, як Лестрейд, без сумнiву, сказав вам", - сказав Холмс у сво╖й звичайно╖ холодно╖ аналiтично╖ манерi, але в очах його м'якiсть, а губи злегка тремтять, даючи менi зрозумiти, що вiн справдi зворушений мо"ю присутнiстю i турботою.


"Будь ласка," пробурмотiла я. " Менi потрiбно деяке пояснення.


Холмс посмiхнувся: "Звичайно, добрий Ватсон, i ви отрима"те його точно так само, як я передав його тутешньому iнспектору".


"Вiн у всьому зiзнався, доктор," нетерпляче втрутився Лестрейд.


"Дiйсно, я так i зробив, а чому б i нi. Це досить лаконiчно. Мене викликали в будинок лорда Альберта Уилфри з питання розслiдування. Ви, напевно, пам'ята"те, Ватсон, що лорд Уилфри - пер королiвства i досить впливова людина, що володi" величезним багатством i владою. Коли така людина зверта"ться за допомогою чи порадою, я раджу вам прислухатися до цього заклику ".


"Вiн мертвий?" - Нервово запитала я.


" О, зовсiм виразно мертвий, можу вас запевнити, Ватсон; але, будь ласка, ви забiга"те наперед. Дозвольте менi пояснити.


"Я вiдчуваю, що повинен попередити вас, мiстер Холмс, все, що ви скажете тут, може бути використано проти вас на судi присяжних", - заявив Лестрейд.


" Звичайно, iнспектор, i я цiную, що ви нагадали менi про це, але те, що я зараз скажу, не буде нi бiльше нi менше того, що я сказав вам на вашому офiцiйному допитi, коли я викликав вас у будинок Уилфри.


"Тодi продовжуйте, мiстер Холмс," сказав Лестрейд.


"Це досить просто i прямолiнiйно. У нас з лордом Уилфри виникли розбiжностi, якi досить швидко загострилися. Все було сказано, ситуацiя вийшла з-пiд контролю, i в сво"му гнiвi я вдарила його. Вiн впав, вдарившись головою об камiнну полицю, коли падав навзнак. Коли я оглянув його розпростерте тiло, я виявив, що вiн мертвий. Я негайно послав одного зi слуг за iнспектором."


"При оглядi тiла, доктор, ми виявили, що у лорда Уилфри була рана на головi, яка вiдповiда" розповiдi Холмса, i на камiннiй полицi, куди вiн вдарився головою, було кiлька крапель кровi", - пояснив Лестрейд.


Я був вражений. Холмс - вбивця?


" Це напевно була самооборона? Вiн ударив вас першим?


" Нi, Ватсон, я нанiс перший i "диний удар.


" Тодi, звичайно, це був якийсь нещасний випадок? Я впевнений, ви не збиралися його вбивати.


"Нi," повiльно визнав Холмс, " але результат говорить сам за себе.


"Це все повиннi вирiшувати суддя i присяжнi, доктор; але поки що це справа про вбивство в чистому виглядi", - втрутився Лестрейд.


" Нiсенiтниця собача! - Заволав я.


Холмс посмiхнувся: "О, Ватсон, ви справжнiй блакитний друг".


"I ти не вбивця!"


Холмс промовчав.


"Ну, а щодо якихось свiдкiв? Слуги бачили що-небудь, що могло б допомогти вашiй справi?" З надi"ю запитала я.


"Ми з лордом Уилфри були зовсiм однi, коли стався цей iнцидент," тихо сказав Холмс.


Раптово я не знайшовся, що сказати, вiдчувши гложущую порожнечу глибоко пiд ложечкою.


"Зрозумiло, доктор, ми забезпечимо мiстера Холмса тут всi зручностi до суду," запропонував Лестрейд.


"До суду. Хiба ми не повиннi очiкувати, що вiн буде звiльнений до дати цього суду?" Я запитав iнспектора.


"Боюся, що нi, - суворо сказав Лестрейд. " Зрештою, це справа про вбивство. Лорд Уилфри був людиною значного впливу. Як тiльки преса дiзна"ться про це ... Ну, ви ж зна"те, як газети ласi на сенсацi╖? Скотленд-Ярд навряд чи може допустити, щоб убивця...Я маю на увазi, що людина, обвинувачений у подiбному вбивство, залишився безкарним, ви розумi"те. Коли я вiдвiв Холмса назад в його кiмнату, щоб забрати деякi особистi речi i книги, без сумнiву, саме так його квартирна господиня виявила ситуацiю i попередила вас.


Я розчаровано похитав головою i подивився на Холмса, який лише стенув плечима, нiби все це було простим незручнiстю, а не можливим кiнцем його блискучо╖ кар'"ри, а можливо, i його свободи i самого життя.


" Холмс, що з вашим адвокатом? Чому його тут нема"? - Запитав я.


"Я нiкого не викликав," просто вiдповiв Холмс.


Я був приголомшений i сказав так: "Тодi я негайно куплю тобi один".


" Нi, Ватсон.


" Нема"? - Рiзко запитала я.


"Нi, я буду вести свою власну захист. Я повнiстю дi"здатний. Тим часом я прочитаю дещо цiнне".


" Чита"те? I ви не найняли адвоката? Вас звинувачують у вбивствi, сама ваше життя на волосинi! Послухайте, Холмс, ви, зда"ться, до бiса безцеремонно ставитеся до цi"╖ огидно╖ несправедливостi!


"Добрий старина Ватсон! Я бачу, ви, як завжди, воспламенены тим праведним емоцiйним паливом, яким ви, зда"ться, ма"те в надлишку". Холмс сказав з посмiшкою. Потiм вiн широко позiхнув. " А тепер, джентльмени, боюся, вам пора йти.


"Ну, я нi на хвилину не вiрю у всю цю ситуацiю!" Гаркнув я.


Холмс посмiхнувся: "Я знав, що ти цього не зробиш, Джон, i дякую тобi".


Тодi я уважно подивився на свого друга, намагаючись вловити будь знак з його боку, що, можливо, в його словах укладено якийсь глибокий змiст, але його обличчя було таким же сто╖чним i непроникним, як завжди, коли вiн не хотiв видавати гру.


"З цим безумовно щось не так", - смiливо сказав я.


Холмс тiльки похитав головою: "Так воно i ". Приходьте до мене завтра, Джон".


Потiм Шерлок Холмс одвернувся й сiв на сво" лiжко. Я спостерiгав, як вiн узяв одну з безлiчi книг, якi Лестрейд дозволив принести в його камеру, i почав читати. Я був дещо здивований, побачивши, що книга вiдомого росiйського письменника Федора Досто"вського назива"ться "Злочин i покарання".


* * * *


У ТУ НIЧ I НА НАСТУПНИЙ ДЕНЬ


Я можу з усi"ю вiдвертiстю сказати, що в ту жахливу нiч я майже не спав, якщо взагалi спав. Оскiльки моя дружина Мерi все ще була у вiд'╖здi, а я був один, тиша в нашiй квартирi стала сумною i тривожною. Здавалося, самi стiни насувалися на мене - як вони, безсумнiвно, насувалися на мого друга Шерлока Холмса.


Як сталася ця пародiя? Я не мiг дочекатися завтрашнього дня, коли я знову побачу Холмса для пояснень. У мо╖й головi ро╖лися всiлякi химернi теорi╖ i припущення. Чому Холмс зiзнався у злочинi? Чому вiн не найняв законного представника для свого захисту? Я був впевнений, що за цим приховувалося щось бiльше, нiж здавалося на перший погляд; i все ж все виглядало лаконiчно i сухо, як i стверджував Холмс; i це мене дуже стривожило.


I все ж, чим бiльше я думав про це, слова Лестрейда продовжували звучати в глибинi мо"╖ свiдомостi - про те, як Холмс так часто порушував правила у сво╖х справах, - iнодi менi навiть здавалося, що вiн перегина" палицю. Чи це можливо? Мiг Шерлок Холмс бути вбивцею? Невже сварка i гнiв, який вiн вiдчував по вiдношенню до Уилфри, змусили його нанести удар з такими жахливими наслiдками? Це було так несхоже на мого друга, i все ж... I все ж...хiба вiн навiть зараз не читав похмуру повiсть Досто"вського у сво╖й тюремнiй камерi - повiсть, в якiй, як я знав, центральним персонажем був чоловiк, який взяв на себе смiливiсть вбити мерзенного i безпринципного монстра, позбавивши таким чином свiт вiд злiсного паразита? Книга про людину, яка вiрить, що вбивство допустимо в iм'я вищо╖ мети. Не опустився чи Холмс до подiбно╖ самосудности? Я боявся, що подiбнi сумнiви можуть оволодiти мною.


Я струсив павутину зi сво╖х думок, коли з'явився перший проблиск свiтанку i наблизився новий день. Я вмився, поголився, одягнувся i був сповнений рiшучостi самостiйно навести деякi довiдки в той ранок, задовго до того, як вiдвiдати Холмса днем.


Я взяв таксi до ма"тку Уилфри. Це було значне будинок з великою обгородженою територi"ю. Менi дозволив увiйти Джеймс, дворецький, старий слуга сiм'╖. Ми добре обговорили подi╖ того похмурого дня. Вiн нi в чому не зiзнався, але я абсолютно ясно бачив, що вiн щось прихову", тому я сильно натиснув на нього.


" Лорд Уилфри залишив вдову? - Запитала я.


" Нi, сер, на жаль, вона померла багато рокiв тому при пологах.


" Значить, у вас нема" дiтей?


" Так, один хлопчик. Молодий майстер Рональд нагорi, в сво╖й кiмнатi, йому нездужа"ться. Ви не можете його побачити.


"Джеймс, будь ласка, менi потрiбна твоя допомога", - сказала я.


" Ви говорите, що ви друг мiстера Холмса? Нарештi Джеймс прошепотiв:


"Абсолютно вiрно", - запевнив я його.


" Тодi припинiть це розслiдування, доктор. Мiстер Холмс хотiв би, щоб ви це зробили.


Що ж, так воно i було, безумовно тут вiдбувалося щось мерзенне, i тепер я був сповнений рiшучостi, нiж коли-небудь, докопатися до сутi.


"Я не вiдмовлюся вiд цього! Шерлоку Холмсу загрожу" розшук i судовий розгляд за звинуваченням у вбивствi - вбивство, якого, я впевнений, вiн не скоював. Обвинувальний вирок зруйну" його кар'"ру i може обiрвати його життя! На тво╖х руках буде його кров - i моя сама страшна помста, можу тебе запевнити, - якщо ти не розповiси все, що зна"ш.


Рiшучiсть Джеймса здригнулася у вiдповiдь на мо╖ погрози. Раптово вiн не витримав i розповiв менi всю iсторiю. Пiзнiше вiн привiв двох слуг, поко╖вку Глорiю i конюха Рiкардо, якi також були свiдками iнциденту. Я був вражений тим, що дiзнався. У Холмса було три чудових свiдка, i все ж вiн пообiцяв ╖м усiм мовчати.


* * * *


Пiзнiше в той же день я вiдвiдав Холмса в його камерi в Скотленд-Ярдi. Як тiльки Лестрейд пiшов i ми залишилися однi, я виклав те, що дiзнався про свого друга так ясно, як тiльки мiг.


"Я був у будинку Уилфри, я говорив з Джеймсом, Глорi"ю i Рiкардо. У вас " три свiдки, якi пiдтвердять вашу невиннiсть. Скажiть менi зараз, що все це значить?"


" Ватсон, з вiком ви стали справжнiм згустком енергi╖ i винахiдливостi.


"Я вчився у кращих".


Холмс посмiхнувся: "Отже, ви розкололи Джеймса? Змусили його говорити? Я впевнений, що на це пiшло деякий час".


" У мене не було нiчого, крiм часу.


Холмс кивнув. " I ви нi на мить не засумнiвався в менi?


" Досто"вський? У самому справi, Холмс, це був при"мний штрих, який майже змусив мене замислитися про немислиме, але в цьому-то й рiч, чи не так? Це немислимо - ти вбивця, - нiколи!"


" Браво, Ватсон! - крикнув я.


"Так кого ж ви покрива"те? Вашi свiдки не захотiли визнаватися у всiх деталях. Коли ви ма"те намiр покiнчити з цим огидним фарсом?"


" Скоро, старий друг. Менi потрiбно дати йому ще один день, щоб забратися з кра╖ни, поки погоня не наздогнала його по гарячих слiдах. Тодi я зможу дозволити слугам Уилфри вийти вперед i розповiсти свою iсторiю, щоб виправдати мене.


" Але чому, Холмс? Навiщо тримати мене в невiданнi?


"Довготерпiння, Ватсон, прошу вибачення. Я нiколи не припускав, що це зайде так далеко i вийде з-пiд контролю. Добра мiсiс Хадсон занепоко╖лася, коли Лестрейд привiв мене в наручниках в мо╖ кiмнати, щоб забрати деякi особистi речi i книги, щоб зробити мо" перебування тут хоча б стерпним. Оскiльки ви з дружиною пере╖хали у власну квартиру, я не хотiв без потреби турбувати вас сво╖м планом. Мiсiс Хадсон зв'язалася з вами до того, як я змiг повiдомити якi-небудь подробицi. Зараз я повiдомлю вам цi подробицi".


IСТОРIЯ ШЕРЛОКА


"Я дiйсно був у резиденцi╖ Уилфри в той похмурий ранок. Лорд Уилфри домовився найняти мене з дрiб'язкового справi про зникнення деяких коштовностей, що належали його покiйнiй дружинi, iмовiрно викрадених кухонним порть" Морроу. Що ж, я викликав цi"╖ людини на допит, а пiсля цього викликав сина лорда Уилфри, Рональда. Це досить легко прояснило справу. Бачте, син сховав речi, i вiн з готовнiстю визнав це, коли Морроу був звинувачений. Схоже, що хлопчик i Морроу стали близькими друзями за короткий час його роботи в притулку. Хлопчик, безумовно, проблемний хлопець, але вiн не хотiв, щоб його друга звiльнили або заарештували за крадiжку ".


Я кивнув, уважно слухаючи, вбираючи факти цi"╖ iсторi╖.


Холмс продовжив: "Однак, перебуваючи в будинку Уилфри, я з жалем мушу сказати, що став свiдком тако╖ жахливо╖ жорстокостi, що можу назвати це лише його справжнiм iм'ям. Зло ".


" Що це було, Холмс? - запитав я.


" Вам вiдомi мо╖ почуття з приводу похмурих та"мниць, якi таяться в усiх цих милих замiських будиночках, Ватсон? Як я вже досить часто говорив, я вважаю, що самi низькi i мерзеннi провулки Лондона не являють собою бiльш жахливого свiдоцтва грiха, нiж усмiхнена та красива сiльська мiсцевiсть ".


Я кивнув.


"Подумайте про дiяння пекельно╖ жорстокостi, про прихований злочин, який може тривати рiк за роком у таких мiсцях, i нiхто нiчого не дiзна"ться", - додав Холмс.


- Так, ви iнодi говорили про це, досить детально, наскiльки я пам'ятаю, пiд час справи, яке я описав кiлька рокiв тому в "Стренд" пiд назвою "Пригода в Мiдних буках".


" Що ж, майте цi думки на увазi, коли я скажу вам, що, як тiльки Морроу призвели до бiблiотеки, щоб поговорити зi мною i Уилфри про крадiжку, я впiзнав у ньому Джона Моулина Морроу, молодого поденника i жорстокого злочинця.


" Тепер я розумiю, Холмс! - Випалив я, здогадуючись про злочинну зв'язку.


" Не зовсiм, друже, i, звичайно, не всю iсторiю. Дозволь менi пояснити. Я одразу впiзнав Морроу, а вiн мене. Бачиш, у нас " iсторiя. Вiн грубий i запальний хлопець, i все ж не такий, яким зда"ться. Я дещо знаю про цю людину, про його сiмейного життя. Справедливостi заради, в юностi вiн став жертвою злiсно╖ матерi-вбивцi. Жiнка вбила свого чоловiка, i ╖й це зiйшло з рук, а потiм вона систематично катувала хлопчика. Зрештою його забрали у не╖ i вiддали в притулок. Незабаром пiсля цього вона померла, i хлопчик скотився до жорстокостi i злочинiв ".


Холмс продовжив: "Молодий Морроу напав на чоловiка. Морроу бачив, як вiн бив жiнку. Чоловiк був сутенером, а жiнка - свiтською дамою на його службi. Але це нiчого не змiнило, напад було жорстоким i кривавим, воно апелювало до виправлення. Результатом стала в'язниця для Морроу. Я спостерiгав за його кар'"рою протягом багатьох рокiв, вiдзначав його боротьбу i прогрес. За час перебування у в'язницi Морроу виправився настiльки, що сам начальник в'язницi дав йому рекомендацiю, i вiн змiг знайти чесну роботу. Там вiн познайомився з лордом Уилфри, який запропонував йому посаду кухонного вантажника в сво"му будинку. Рiшення, яке в кiнцевому пiдсумку коштувало Уилфри життя.


" Скотина! I це пiсля того, як Уилфри проявив до нього таку доброту i взяв у свiй будинок.


" Ха! Не зовсiм, Ватсон. Бачте, син Уилфри i Морроу вiдразу ж подружилися - зда"ться, Морроу побачив хлопчика щось вiд себе в такому юному вiцi - i бiльше того, вiн легко помiчав жорстоке поводження ... "


" Жорстоке поводження, ви сказали?


"Побо╖ самого жорстокого роду, завданi хлопчиковi його власним батьком. Зда"ться, дружина померла при пологах, але дитина, Рональд, вижив. Батько завжди звинувачував сина у смертi сво"╖ дружини. Вiн зiгнав це на хлопчика з жахливими результатами. Кажу тобi, Джоне, як медик, якби ти оглянув дитину, то виявив би слiди жахливих дiй, вчинених над ним. Я вважаю, що у хлопчика в рiзний час були зламанi майже всi кiстки в тiлi в результатi такого жорстокого поводження. Побо╖ були настiльки жорстокими, що юний Рональд повинен був померти дюжину разiв. Сила його стiйкого характеру i геро╖чно╖ волi до виживання така, що вiн прожив так довго. Це чисте зло, Ватсон. Те, що зробив з цим хлопчиком його власний батько, не що iнше, як зло ".


Холмс на мить замовк, я зiтхнув i почав серйозно перетравлювати цi факти. Як медик, я був добре обiзнаний про подiбнi звiрства i, на жаль, сам був свiдком ╖х прояву, коли збожеволiлi матерi привозили в Сент-Бартс дiтей з "нещасними випадками". Нещаснi випадки, якi явно були результатом побиття або чого гiрше.


Холмс продовжував: "Звичайно, я вирiшив повiдомити про це владi, коли ситуацiя раптово назавжди вирвалася з мо╖х рук".


" Боже мiй, це був Морроу?


"Як тiльки я зiткнувся лицем до лиця з хлопчиком i вiн зiзнався у крадiжцi, Уилфри прийшов в диявольську лють i накинувся на дитину як божевiльний. Негiдник схопив свого сина i почав бити його кулаками. Це було трагiчно, шокуюче, так раптово. Уилфри - великий чоловiк, шести футiв на зрiст i бiльше 200 фунтiв вагою; хлопчик промок всього на три стоуна. Це був не звичайний батькiвський гнiв i не виправдане покарання заблуканого дитини, це була надмiрна жорстокiсть у найжорстокiшiй формi. Я дiйсно боявся за життя хлопчика.


" Джон Морроу теж. Оскiльки вiн був ближче до Уилфри, нiж я, вiн дiстався до чоловiка першим. Морроу завдав Уилфри удар масивним кулаком у пiдборiддя з такою силою, що пер вiдпустив сина i впав навзнак. Саме тодi його голова вдарилася об поперечину камiна. Уилфри помер митт"во, i мiй огляд тiла пiдтвердив це ".


Я пильно подивився на Холмса й побачив трагедiю, разыгравшуюся на його обличчi.


"Що було далi?" - Запитав я.


"Ну, звичайно, шум привернув весь персонал. Дворецький Джеймс, поко╖вка Глорiя i навiть наречений Рiкардо були свiдками цi"╖ подi╖".


"Яка трагiчна iсторiя. А хлопчик? Як вiн?"


" Боюся, в поганому станi. Я наказав персоналу вiдвезти його, пiсля того як взяв з них обiцянку не говорити нi слова полiцi╖.


" Значить, ти узяв провину на себе. Але чому?


"Щоб уберегти хлопчика вiд цього, дати йому трохи розради, але також i дати Джону Морроу час, необхiдний йому, щоб втекти з кра╖ни. Я вважаю, вiн заслужив це. Бачте, вiн дiйсно змiнив сво" життя, багато рокiв жив гiдно, але пiсля того, чому ми з ним були змушенi стати свiдками в той день, я не можу звинувачувати його за той вчинок, який вiн зробив. Бог менi суддя, Ватсон, якщо б я добрався до Уилфри до завтра, я б напевно зробив точно такi ж дi╖ - ймовiрно, з точно такими ж результатами.


Пiсля цього я мало що мiг сказати. Я подивився на Шерлока Холмса, на холоднi залiзнi прути його тюремно╖ камери. - I що нам тепер робити? - запитав я.


" Ви нiчого не робите. Нiчого не говорите про те, що дiзналися. Завтра вранцi, як i планувалося, Джеймс дворецький вiдвiда" Скотленд-Ярд i викладе все iнспектору Лестрейду. Вiн розповiсть про те, чому вiн i його спiвробiтники були свiдками, i тодi почнуться серйознi пошуки Джона Морроу, який до того часу буде далеко за межами кра╖ни, можливо, в Америцi, Австралi╖ або один Бог зна" де. I я бажаю йому всього найкращого".


" Тодi, може бути, менi повернутися за тобою завтра вранцi?


" Погодьтеся? Я був би дуже радий побачитися з вами, коли з цим буде покiнчено, - з посмiшкою сказав Холмс. " Але майте на увазi, не надто рано, Джон. Я хочу спати пiзно, так як я планую дочитати "Злочин i покарання" в цей вечiр."


НА НАСТУПНИЙ ДЕНЬ ПIСЛЯ


Лестрейд повiв мене в пiдвал, де розташовувалися тюремнi камери, i ми виявили Холмса, вже встав i одягненого, якi очiкують нас.


"Шерлок Холмс", - роздратовано сказав Лестрейд, на його обличчi було написано розчарування. "Виступили кiлька свiдкiв з новими доказами, якi знiмуть з вас всi звинувачення. Ви повиннi бути звiльненi".


"Спасибi, iнспектор," сказав Холмс, збираючись iти з класичним романом Досто"вського пiд пахвою. " I вам доброго ранку, Ватсон.


" Доброго ранку, Холмс. - Що сталося? - тихо привiтався я.


"Так, всiм доброго ранку, я впевнений", - натягнуто сказав Лестрейд. Щось гризло його за живiт, i вiн всерйоз хотiв висловитися. "Я звiльняю вас, мiстере Холмсе, але ви знову втрутилися в офiцiйну роботу полiцi╖. Ваше визнання в цьому злочинi приховало вбивство Морроу i дало йому час, необхiдний для втечi. Я не впевнений, що тепер ми коли-небудь його притиснемо до землi ".


Холмс кивнув: "Я не можу сказати, що шкодую, Лестрейд. Я знаю, що ви сердитесь на мене i, можливо, справедливо хочете притягнути мене до вiдповiдальностi за мо" втручання ..."


Лестрейд пом'якшав i лагiдно поклав руку на плече Шерлока Холмса. Це був жест майже любовi, настiльки сильний, що я був приголомшений i ледве знав, що з ним робити.


"Я бачив хлопчика, мiстер Холмс," просто сказав Лестрейд. Помiтив я сльозу, навернувшуюся на очi суворого полiцейського? "Я вважаю, що iнодi злочин може бути прийнятним для того, щоб перемогти бiльше зло".


Мiй супутник кивнув. Бiльше нiчого говорити не потрiбно.


"Ну, а тепер, Ватсон, давайте покинемо це мiсце. Не могли б ви супроводити мене назад в 221B, i, можливо, у нас буде заслужений спiльний ленч?"


" Абсолютно вiрно, Холмс.


" Тодi доброго вам дня, Лестрейд, - пропищав Холмс, прямуючи до виходу.


"I вам, мiстер Шерлок Холмс... Лестрейд розсмiявся: "До наступного разу".


OceanofPDF.com


"ПРИГОДИ СУСПIЛЬСТВА ЖЕБРАКУЮЧИХ ЛЮБИТЕЛIВ" Джона Грегорi Бетанкура


Як я вже писав ранiше, першi мо╖ роки, проведенi в одному будинку з мiстером Шерлоком Холмсом, були одними з найцiкавiших в мо"му життi. З усiх його справ - як державних, так i приватних, - що мали мiсце в цей перiод, залиша"ться одне, про який я досi не наважувався писати. Незважаючи на дотепне рiшення - i, на мiй погляд, цiлком задовiльний, - запропоноване мо╖м другом, химерний характер цi"╖ справи змусив мене неохоче представляти його широко╖ читацько╖ аудиторi╖. Проте я вiдчуваю, що настав час викласти факти, що стосуються мiстера Олiвера Пендлтон-Смайта i само╖ незвичайно╖ органiзацi╖, до яко╖ вiн належав.


В мо╖й записнiй книжцi записано наша перша зустрiч з мiстером Пендлтон-Смайтом, якщо це можна назвати зустрiччю, у вiвторок, 24 квiтня 1887 року. Ми тiльки що завершили досить делiкатне розслiдування (про який я все ще не маю права писати), i великий розум Холмса почав невблаганно повертатися всередину. Я побоювався, що вiн знову почне експериментувати з опiатами, щоб вгамувати свою потребу в постiйнiй розумовiй стимуляцi╖.


Тому я вiдчув величезне полегшення, коли мiсiс Хадсон оголосила, що якийсь чоловiк - дуже наполегливий чоловiк, який вiдмовився назвати сво" iм'я, - сто╖ть бiля дверей, щоб побачити мiстера Холмса.


"У темному пальто, капелюх, низько насунутiй на чоло, з чорною тростиною в руцi?" Холмс запитав, не пiднiмаючи очей вiд свого крiсла.


"Ще б пак!" - вигукнула мiсiс Хадсон. "Як ви дiзналися?"


Холмс зробив осудливий жест. "Вiн сто╖ть на iншiй сторонi вулицi i дивиться на нашi вiкна вже бiльше години. Звичайно, я помiтив, коли пiшов раскуривать трубку, i я побачив його знову, коли встав, щоб взяти книгу всього хвилину назад.


" Що ти про нього зна"ш? - Запитала я, опускаючи свiй примiрник "Морнiнг пост".


" Просто те, що вiн армiйський полковник, який нещодавно вийшов у вiдставку зi служби в Африцi. Вiн людина з чималими коштами, хоча i без офiцiйного титулу або ма"ткiв.


"Його поза," розмiрковував я, - безсумнiвно, пiдказала б вам, що вiн вiйськовий, а дерево його тростини цiлком може вказувати на те, що вiн служив в Африцi, так само як i його одяг. Але як ви могли визначити його звання, якщо вiн не в формi?


"Точно так само, як я знаю, що його звуть полковник Олiвер Пендлтон-Смайт", - сказав Холмс.


Я з огидою вiдкинув "Морнiнг пост". "Чорт вiзьми, ти ж зна"ш цього хлопця!"


" Неправда. Холмс кивнув у бiк газети. " Вам слiд придiляти бiльше уваги тому, що знаходиться перед вами.


Я глянув на "Морнiнг пост", яка була розкрита i показувала лiнiйний малюнок людини у формi. ПРОПАВ БЕЗ ВIСТI: ПОЛКОВНИК ОЛIВЕР ПЕНДЛТОН-СМАЙТ, свiдчив заголовок. Я втупився на фотографiю, потiм перевiв погляд на обличчя Холмса.


"Ви побачите, сер?" - запитала мiсiс Хадсон.


"Не сьогоднi", - сказав Холмс. " Скажiть полковнику Пендлтон-Смайту - i називайте його повним iм'ям, хоча вiн, безсумнiвно, буде бушувати i заперечувати це, - що я зустрiнуся з ним завтра рiвно о дев'ятiй годинi ранку. Нi секундою ранiше i нi секундою пiзнiше. Якщо вiн запита", скажи йому, що я закiнчую ще одна важлива справа i мене не можна турбувати. Вiн знову уткнувся в книгу.


"Дуже добре, сер", - сказала вона i, похитавши головою, закрила дверi.


В ту ж секунду, як клацнула засувка, Холмс схопився на ноги. Схопивши пальто й капелюха, вiн жестом запропонував менi зробити те ж саме. "Покваптеся, Ватсон", - сказав вiн. " Ми повиннi послiдувати за полковником назад у його лiгво!


"Den?" - Що ти ма"ш на увазi? - зажадала я. Я накинула пальто i в шаленому темпi послiдувала за ним вниз по чорних сходах. "Що ти ма"ш на увазi пiд "лiгвом'? Вiн що, ще один Морiартi?


" Будь ласка! Холмс пiдняв руку, закликаючи до тишi, i прочинив дверi. Пендлтон-Смайт бадьоро крокував по Бейкер-стрiт, гнiвно розмахуючи палицею, немов це було мачете. Ми обидва вислизнули, i Холмс зачинив за нами дверi. Потiм ми разом перейшли вулицю i непомiтно за полковником. Здавалося, вiн прямував до рiки.


" Про що це справа? - Запитав я, поспiшаючи за Холмсом.


"Мiстер Пендлтон-Смайт, якщо б ви потрудилися прочитати статтю в "Морнiнг пост", зник два днi тому. Пiдозрювався нечесний хiд. В камiнi його лондонського будинку полiцейськi iнспектори знайшли кiлька шматкiв паперу, але розiбрати вдалося мало що, окрiм однi"╖ фрази: 'Самодiяльне нищенствующее суспiльство'. Що ви про це дума"те?"


" Жебрак - це жебрак, я вважаю...


"Це правда!"


"Але цiле суспiльство жебракiв-любителiв? I щоб у них був замiшаний вiдставний армiйський полковник! Це незбагненно".


"Я пiдозрюю," сказав Холмс, " що сучаснi погляди на жебрацтво вплинули на вашi думки з цього приводу. Жебракуючих в рiзнi часи i в рiзних культурах шанували i зневажали. Я пiдозрюю, що це iнша назва Та"много Жебракуючого суспiльства, шпигунсько╖ мережi, яка " - або, у всякому разi, була цiлком реальною i набагато бiльш давньо╖, нiж ви дума"те. Його корiння йшли в Римську iмперiю i так далеко за кордон, як Росiя, Iндiя i ╢гипет ".


"Значить, ти дума"ш, що вiн все ще iсну"?" - Запитав я.


"Я думав, що вiн вимер в ╢вропi поколiння назад, але, схоже, вiн з'явився знову. За останнi кiлька рокiв, Ватсон, я чув натяки, якi змушують пiдозрювати, що це стало знаряддям зла.


- А "Пендлтон-Смайт"-


"Ще один професор Морiартi, дергающий за ниточки цього суспiльства заради власно╖ вигоди? На щастя, нема". Я вважаю, вiн пiшак в набагато бiльш великiй грi, хоча менi поки видно лише кiлька клiтин на дошцi. Бiльшого я не можу сказати, поки не допрошу Пендлтон-Смайта.


"Чим займаються цi 'яких вважають жебраками любителi'? Вони жебраки чи нi?"


"Швидше!" Сказав Холмс, затягуючи мене за кеб зупинився. "Вiн поверта"!"


Пендлтон-Смайт зупинився перед невеликими мебльованими кiмнатами. Поки ми дивилися на нього, вiн зупинився на сходах, подивився налiво, потiм направо, але нас не побачив. Вiн увiйшов в будiвлю i зачинив за собою дверi.


"Цiкаво," сказав Холмс. " Але це пiдтверджу" мою теорiю.


"Що вiн жебрак?" - Запитав я, вiдчуваючи себе трохи роздратованим через всi"╖ цi"╖ метушнi. "Якщо так, то вiн, безсумнiвно, добре влаштувався".


"Пендлтон-Смайт зник з-за страху за сво" життя. Навiщо ще людинi, яка володi" будинком, знiмати кiмнату в такiй убогiй обстановцi, як ця?"


" Значить, ми повиннi допитати його тут? - Запитав я.


Вiн помовчав, пiдiбгавши губи, глибоко замислившись. Через хвилину я прочистив горло.


"Нi, Ватсон," сказав вiн, повертаючи назад до Бейкер-стрiт. " Думаю, це може почекати до завтра. Спочатку менi потрiбно багато чого зробити.


* * * *


На наступний ранок Холмс голосно стукав у мо╖ дверi, поки я з затуманеними очима не покликав: "У чому справа, Холмс?"


"Вже половина сьомого," сказав вiн. - Мiсiс Хадсон поставила чайник, а снiданок буде готовий рiвно сiм.


"Заради всього святого," сказав я, сiдаючи. " Скажи менi, чому ти розбудив мене так рано?


"У нас призначена зустрiч!"


"Призначена зустрiч?" Запитав я, все ще не прийшовши до тями. Я встав i вiдчинив дверi. "А. Пендлтон-Смайт i його жебраки-любителi, я вважаю. Але це буде тiльки рiвно в дев'ять годин - ти ж сам сказав!


"Вотименно!" У нього був гарячковий погляд, i я зрозумiв, що вiн не спав бiльшу частину ночi, працюючи над справою та"мничого полковника - хоча в чому полягала дiйсна природа цi"╖ справи, я поняття не мав. I все ж Холмс, здавалося, надавав цьому особливого значення.


Поголившись i одягнувшись, я вийшов i виявив чудове частування, приготоване для нас мiсiс Хадсон. Холмс ледь доторкнувся до сво╖й тарiлцi. Вiн рився в стопках старих газет, розкиданих по пiдлозi i по всьому плоским поверхням кiмнати.


"Ось воно!" - вигукнув вiн.


" Що? - Запитала я, накладаючи собi чай, тости i апельсиновий джем.


"Вимальову"ться закономiрнiсть", - тихо сказав вiн. "Я вважаю, що тепер у мене " всi частини. Але як вони по"днуються?"


"Поясни менi це", - сказав я.


Вiн пiдняв руку. " Саме це я i маю намiр зробити, Ватсон. Можливо, ваша яснiсть мислення - це те, що менi зараз потрiбно. Вiн вiдкашлявся. "У 1852 роцi Олiвер Пендлтон-Смайт i шестеро його шкiльних товаришiв були вiдрахованi з Королiвського коледжу. Вони були замiшанi в якомусь скандалi, природу якого менi ще належить з'ясувати - офiцiйнi звiти, як правило, розпливчастi за такого роду питань.


"Це справедливо", - пробурмотiв я.


"Молодий Пендлтон-Смайт виявився вiдправленим у Пiвденну Африку пiсля шести мiсяцiв поневiрянь по Лондону, i там його кар'"ра склалася заурядно. Коли, нарештi, вiн вийшов на пенсiю i повернувся в Лондон, взявши на себе управлiння будинком сво"╖ сiм'╖, справи у нього, здавалося, йшли добре. Вiн оголосив про сво╖ заручини з ледi Едiт Стюарт, яку ви, можливо, також пам'ятайте зi свiтських хронiк.


"На сходинку вище для армiйського полковника", - прокоментував я.


"Я пiдозрюю, що вона могла бути замiшана у скандалi у Королiвському коледжi, але на даний момент це всього лише припущення", - сказав Холмс. "Так, судячи з усього, для нього це крок вперед. Однак два тижнi тому вiн розiрвав заручини, а на наступний день - точнiше, три днi тому зник.


" Поки вiн не з'явився на нашому порозi.


"Саме так".


"I куди впису"ться це Суспiльство жебракiв-любителiв?" - Запитав я.


"Та"мне нищенствующее суспiльство, як його правильнiше називати, було частиною шпигунсько╖ мережi, створено╖ iмператором Костянтином. У Римськiй iмперi╖ було бiльше, нiж на ╖╖ частку, жебракiв, i Костянтин зрозумiв, що вони чули i бачили бiльше, нiж хто-небудь припускав. Спочатку члени Товариства благородного походження переодягалися жебраками i вiдправлялися збирати новини та iнформацiю, яка потiм поверталася через мережу до самого Костянтину.


"Наступнi кiлька iмператорiв мало використовували жебракiв Костянтина, але, як не дивно, Суспiльство, схоже, бiльш мiцно утвердилося, а не завалилася, як можна було б очiкувати. Вона розробила свiй власний набiр обрядiв. Одна угруповання в Iндi╖ вiдбилася i стала пов'язана з Бандитами, з якими ви, можливо, знайомi."


"Насправдi," сказав я, "я чув про цих дияволах".


Холмс кивнув. "Де-то в середнi вiки вони, здавалося, зникли. Однак у 1821 роцi засуджений згадав ╖х у сво╖й останнiй заявi. З тих пiр я знайшов ще двi згадки про Та"мне нищенствующем суспiльствi: перше - сатирична карикатура з "Панч", датована 1832 роком, в якому вони згадуються як суперники вiльних мулярiв, як нiби всi про них чули, i друге - клаптик паперу, знайдений в будинку полковника Пендлтон-Смайта ".


" Так яке мiсце в цiй справi посiда" полковник?


"Я як раз до цього пiдходив", - сказав Холмс. "З шести приятелiв, надiсланих з Королiвського коледжу, я змiг вiдстежити пересування трьох. Всi тро" померли в останнi тижнi при загадкових обставинах. Про що це тобi каже?"


" Що полковник наступний у списку, кого вб'ють?


" Абсолютно вiрно, Ватсон. Принаймнi, так може здатися.


" У вас " пiдстави вважати iнакше?


"Ha! Ви бачите мене наскрiзь, Ватсон. Менi зда"ться дуже дивним, що ця низка вбивств спiвпала з поверненням Пендлтон-Смайта з Африки.


"Дiйсно, це зда"ться дивним", - погодився я. "Але, можливо, тут дiють iншi обставини. Ви не дiзна"теся цього, поки не поговорiть iз самим полковником". Я подивився на годинник. " До нашо╖ зустрiчi залишилося всього пiвгодини.


" Нам пора вирушати в дорогу, " сказав Холмс.


Я втупилася на нього в замiшаннi. " Ти перекона"ш Пендлтон-Смайта, що не хочеш його бачити, якщо будеш продовжувати в тому ж дусi!


"Швидше," сказав вiн, - я намагаюся переконатися, що зустрiч таки вiдбудеться. Ваше пальто, Ватсон! Ми зустрiли його на вулицi по дорозi сюди, або, якщо, як я пiдозрюю, вiн ма" намiр пропустити нашу зустрiч, оскiльки його дiзналися вчора, ми зустрiнемося з ним в мебльованих кiмнатах!"


Я схопив сво" пальто й капелюха i знову пiшов за ним на вулицю.


* * * *


Ми, звичайно, не зустрiли Пендлтон-Смайта на вулицi; Холмс завжди вмiв передбачати дi╖ iнших людей. Коли ми пiд'╖хали до мебльованим кiмнатам, то виявили повну седовласую жiнку, яку я взяв за господиню, подметавшую сходинки.


"Вибачте," уривчасто сказав Холмс, " я хотiв би запитати про одне з ваших мешканцiв - вiйськовому, злегка прихрамывающем, в темному пальто i темному капелюсi. У мене " лист, який вiн кинув вчора ввечерi, i я хочу повернути його йому.


"Ти, мабуть, ма"ш на увазi мiстера Смiта", - сказала вона. "Дай це сюди, я передам йому, коли вiн встане". Вона простягнула руку.


" Значить, вiн на мiсцi? - Спитав Холмс.


"Ну, а ви хто такi?" - запитала вона, пiдозрiло оглядаючи нас обох i пiднiмаючи свою мiтлу, щоб перегородити шлях.


Я поспiшив додати: "Це мiстер Шерлок Холмс, i ми повиннi поговорити з вашим мiстером Смiтом. Це дуже термiново".


" Мiстер Холмс? Чому ви вiдразу не сказали, джентльмени? 'Звичайно, я чув про вас, мiстере Холмсе. Хто не чув у цих краях? Заходьте, заходьте, я забуваю про хорошi манери. Вона опустила мiтлу i попрямувала до вхiдних дверей. " Я мiсiс Неллi Корiв, сер, i я власниця цього закладу. Кiмната мiстера Смiта на другому поверсi. Я тiльки заскочу i подивлюся, спуститься вiн.


"Якщо ви не заперечу"те," сказав Холмс, - я думаю, нам краще пiднятися з вами наверх.


"Про, значить, вiн слизький тип?" - запитала вона. " Я так i думав, але вiн заплатив менi за оренду за два тижнi вперед, i я не можу дозволити собi бути дуже цiкавим, враховуючи, який зараз бiзнес.


"Вiн не злочинець", - сказав Холмс. "Вiн мiй клi"нт. Але менi треба термiново поговорити з ним".


Вона приклала палець до носа i широко пiдморгнула йому, але бiльше нiчого не сказала. Вона вiдразу ж повела нас всередину, вгору по широких сходах в добре вимитий коридор другого поверху. Вона повернула направо, пройшла по вузькому коридору до зачинених дверей i двiчi постукала. У вiдповiдь майже вiдразу ж пролунав хрипкий шепiт: "Хто там?"


"Неллi Корiв," представилася господиня. " У мене до вас дво" вiдвiдувачiв, мiстер Смiт.


Дверi прочинилися, i я побачив, як "диний пронизливий блакитний очей на секунду дивився на нас з Холмсом. "Увiйдiть", - промовив голос, тепер змiцнiлий, i його власник вiдступив назад i вiдкрив перед нами дверi.


Ми з Холмсом увiйшли. Я озирнувся i побачив маленьку, але охайну кiмнату: лiжко, умивальник, шафа i "диний стiлець з прямою спинкою бiля вiкна. На лiжку лежав розкритий номер "Таймс".


Пендлтон-Смайт закрила дверi, перш нiж мiсiс Корiв встигла при"днатися до нас, i я почула приглушений "Хм" з iншого боку i звук ╖╖ крокiв, коли вона повернулася до сво╖х обов'язкiв внизу. Сам полковник був чоловiком середнього зросту i мiцно╖ статури, з сивим волоссям, блакитними очима, малими вусиками. На ньому були темно-синi штани, бiла сорочка в тонку смужку i синiй жилет. Але найбiльше мою увагу привернув службовий револьвер у руцi. Пендлтон-Смайт тримав його спрямованим прямо на Холмса.


"Чого ти хочеш?" гаркнув вiн. "Хто ти?"


Холмс, який вже встиг оглянути одним поглядом кiмнату, пiдiйшов до вiкна i розсунув штори. "Швидше, - сказав вiн, - я повинен запитати, чого ви хочете, полковник. Я тут, щоб прийти на нашу зустрiч. Я Шерлок Холмс, а це мiй колега, доктор Джон Ватсон.


Холмс повернувся i втупився на Пендлтон-Смайта, i через секунду полковник опустив револьвер. Його руки тремтiли, я нахилився i на мить притримав його за лiкоть.


"Я радий бачити вас тут, мiстер Холмс", - сказав вiн. Нервуючи, вiн пiдiйшов до лiжка й сiв, кинувши револьвер поруч з собою. Вiн обхопив голову руками, запустив пальцi у волосся i глибоко зiтхнув. "Чесно кажучи, я в глухому кутi. Не знаю, чи зможете ви менi допомогти, але якщо хто-то в Англi╖ i може, так це ви. Ваша присутнiсть тут " достатнiм доказом ваших чудових здiбностей.


Холмс сiв на стiлець з прямою спинкою, зчепив пальцi будиночком, схрестив ноги i сказав: "Почнiть з Королiвського коледжу, з вашо╖ участi в Суспiльствi жебракуючих любителiв".


Вiн люто здригнувся. " Ти й про це зна"ш? Як це можливо?


- Значить, вiн ма" рацiю, - сказав я, - i в цьому замiшано Суспiльство жебракуючих любителiв?


" Так-так, чорт би ╖х побрал!


"У мене сво╖ методи", - сказав Холмс. "Будь ласка, почнiть з самого початку. Не втрачайте жодно╖ деталi, навiть само╖ незначно╖. Я можу запевнити вас в нашiй гранично╖ обачливостi у цьому i у всiх iнших питаннях".


Я сiв на лiжко поруч з полковником. Раптово вiн став схожий на дуже втомленого, дуже старо╖ людини. "Тобi стане краще", - сказав я йому. "Кажуть, сповiдь корисна для душi".


Вiн глибоко зiтхнув, потiм почав.


* * * *


Все почалося з одного з мо╖х професорiв, доктора Джейсона Аттенборо - вiн викладав на другому курсi латинь, а також класичну iсторiю. Якось пiсля занять шестеро з нас затрималися допiзна, щоб розпитати про Та"мне Нищенствующем суспiльствi, про яке вiн мимохiдь згадав на деннiй лекцi╖. Думка про шпигунiв у стародавнiх римлян була по-сво"му захоплюючою, але нам було важко повiрити, що людина шляхетного походження мiг зiйти за жебрака. Доктор Аттенборо сказав, що це не тiльки можливо, але i вiдбувалося протягом кiлькох столiть.


Пiзнiше, в пабi, майже на суперечку, ми вшiстьох погодилися спробувати це самi. Це здалося рому дуже забавним заняттям, i пiсля кiлькох раундiв в ресторанi Slaughtered Lamb ми вирiшили спробувати.


Спочатку ми пiшли до торговця ганчiр'ям - вiн був закритий, але ми стукали в дверi, поки вiн не вiдкрив нам, - i в нього купили вiдповiдну одяг сумнiвно╖ репутацi╖. Одягнувшись так, як, за нашим поданням, могли б одягнутися жебраки, ми намазали обличчя сажею i вiдправилися подивитися, якi новини i грошi вдасться зiбрати. Це була дурна гра, насправдi досить дурна, i головна дурiсть сталася, коли ми вирiшили вiдвiдати площа Пiкадiллi, щоб подивитися, який прийом на нас чека". Бачите, до цього часу ми були вже досить добре накачанi, так що все звучало як забава.


Досить сказати, що ми тероризували кiлькох лiтнiх жiнок, змушуючи ╖х давати нам грошi, i були негайно арештованi за нашi клопоти. На наступний день, пiсля того як нас викупили додому невiруючi батьки, нас викликали в деканат i повiдомили, що наша дiяльнiсть зганьбила школу. Коротше кажучи, наша присутнiсть бiльше не було бажаним. Ця новина була нищiвною для нас i поставила в незручне становище нашi сiм'╖.


На цьому все повинно було закiнчитися. Ми повиннi були спокiйно купити собi мiсце в iнших школах, або розчинитися у вiйськовiй життя, або просто пiти на пенсiю i зайнятися сiмейним бiзнесом - варiантiв було багато. Однак у той вечiр, коли ми в останнiй раз зiбралися в "Закланном ягня", до нас при"днався доктор Аттенборо. Вiн не втiшав i не вибачався. Швидше, вiн був сповнений ентузiазму.


Вiн запитав, чого ми навчилися, будучи жебраками, i насправдi ми нiчому не навчилися, - але в мiру того, як вiн вiв нас по уроку (для нього це було саме так), ми могли бачити, що пiшли не в ту частину мiста, поговорили не з тими людьми, зробили все не тi речi. Як ви зна"те, у жебракiв " сво" мiсце в нашому суспiльствi, i ми вийшли за межi ╖х володiнь. Ось тут-то ми i помилилися.


Як i в той вечiр у сво"му лекцiйному залi, вiн надихнув нас сво"ю промовою. Вiн переконав нас, що ми повиннi знову пiти куди-небудь - i на цей раз вiн пiшов з нами.


Знову переодягнувшись жебраками, ми вирушили в бруднi, темнi мiсця бiля докiв, куди такi, як ми, нiколи не наважувались заходити вночi. Використовуючи римську систему в якостi моделi, вiн показав нам, що ми зробили не так - i як ми могли б зробити це правильно.


Ми прислухалися у потрiбних вiкон. Ми ховалися бiля матроських таверн i чули ╖х грубi п'янi плiтки. I раптом ми почали розумiти, чому Та"мне нищенствующее товариство працювало так чудово. Вино розв'язу" язики чоловiкам, i багато чого можна почерпнути, уважно слухаючи. Бо хто зверта" увагу на жебракiв, навiть серед покидькiв нашого суспiльства?


Була дюжина капiтанiв кораблiв, яких ми могли б притягнути до вiдповiдальностi за контрабанду, жменька вбивств, якi ми могли б розкрити, вкраденi вантажi, якi можна було б повернути, лише шепнувши кiлька слiв на вухо в Скотленд-Ярдi.


Ми нiчого цього не робили. Це було дрiб'язково. Але ми були молодi i дурнi, а доктор Аттенборо тiльки заохочував нас до нашо╖ дуростi. О, вiн був вправним оратором. Вiн мiг би переконати вас, що нiч - це день, а чорне - це бiле, якби захотiв. I раптом йому дуже захотiлося, щоб ми працювали на нього.


Ми були б новим Та"мним Товариством жебракуючих - або, як ми, дiтлахи, любили називати, Суспiльством жебракуючих любителiв. Балуватися, так, це було по-джентльменськи. Для нас це була гра. Поки ми вдавали, що це шкiльна забава, насправдi це не було брудною операцi"ю.


З жалем мушу сказати, що протягом наступних шести мiсяцiв я брав активну участь в шпигунськiй дiяльностi Товариства жебракуючих любителiв. Я дiзнався правду вiд нечесних людей, передав iнформацiю докторовi Аттенборо, i вiн продовжив розслiдування. Що саме вiн зробив з цi"ю iнформацi"ю, я можу тiльки здогадуватися - вимагання, шантаж, можливо, навiть гiрше. Однак я точно знаю, що раптово у нього з'явилося багато грошей, i вiн щедро заплатив нам за нашу роботу. Вiн купив занедбаний склад i обладнав в пiдвалi шикарного джентльменський клуб - хоча, звичайно, там не було прислуги, нiкого, хто мiг би розiрвати наш та"мний коло. Пiзнiше вiн здав склад в оренду для зберiгання меблiв.


Я був не першим, хто розiрвав цей круг. Дiккi Кларк був. Одного вечора вiн сказав менi, що завербувався в армiю. Його батько використовував свiй вплив, щоб отримати для нього офiцерський чин, i вiн вирушив до Iндi╖.


"Вистачить бруднити руки цi"ю нiсенiтницею", - сказав вiн менi. "З мене вистачить. Ходiмо зi мною, Олiвер. Ще не занадто пiзно". Я був шокований i вiдмовився - на свiй незгладимий сором.


Коли Аттенборо дiзнався про це, з ним трапився справжнiй припадок - вiн кидався речами, вигукував непристойностi, розбив об стiну цiлий набiр посуду. Тодi-то я i зрозумiв, що зробив помилку. Я уклав договiр з божевiльним. Я повинен був втекти.


На наступний день я теж записався в армiю. Мене не було дев'ятнадцять рокiв я так i не повернувся, навiть у вiдпустку, зi страху перед тим, що може зробити доктор Аттенборо, якщо дiзна"ться. Вiн був таким жорстоким.


Я пiдтримував зв'язок з Дiккi Кларком протягом всiх його кампанiй i мо"╖ власно╖, i коли вiн написав менi з Лондона, повiдомивши, що Аттенборо мертвий, я подумав, що буде безпечно повернутися додому. Бачте, я планував написати сво╖ мемуари.


Всього два тижнi тому Дiккi помер. Убитий - я впевнений у цьому! I тут я помiтив людей, невiдомих, одягнених як жебраки, якi вешталися бiля мого будинку, спостерiгаючи за мною, вiдзначаючи мо╖ руху так само, як я колись зазначав руху iнших. Щоб втекти, я просто одного разу вийшов з свого будинку, сiв у кiлька таксi, поки не переконався, що за мною нiхто не стежить, i з тих пiр не повертався.


* * * *


Шерлок Холмс повiльно кивнув, коли Пендлтон-Смайт закiнчив. "Надзвичайно цiкава iсторiя", - сказав вiн. "Але чому Суспiльство жебракуючих любителiв хотiло вашо╖ смертi?" Ти впевнений, що нема" нiчого бiльшого?


Вiн пiдняв голову, випрямивши спину. "Сер, запевняю вас, я розповiв вам усе. Що стосу"ться причини - хiба це не очевидно? Тому що я знаю дуже багато. Вони вбили старовину Дiккi, а тепер збираються вбити мене!"


" А що з чотирма iншими з Королiвського коледжу? Що з ними сталося?


"Решта?" Вiн моргнув. "Я- я дiйсно не знаю. Я не чув нi про кого з них не розмовляв з ними роками. Я сподiваюся, у них вистачило здорового глузду забратися i не повертатися. Небеса небес, я, звичайно, шкодую, що повернувся!"


"Абсолютно вiрно", - сказав Холмс. Вiн встав. " Залишайтеся тут, полковник. Я думаю, що на даний момент ви будете в безпецi пiд наглядом мiсiс Корiв. Я повинен розiбратися в кiлькох питаннях, а потiм ми знову поговоримо.


"Так ви вiзьметеся за мою справу?" запитав вiн.


" Абсолютно точно. Холмс схилив голову. " Я впевнений, що зможу допомогти. I останн". Який адреса складу, яким володiв Аттенборо?


"Керин-стрiт, 42," сказав вiн.


* * * *


Коли ми прямували назад до Бейкер-стрiт, Холмс, здавалося, був у дуже хорошому настро╖, посмiхався i насвистував уривки з скрипкового концерту, який я чув вiд нього ранiше на цьому тижнi.


"Ну, i що ж це?" - Нарештi запитала я.


"Хiба ви не розумi"те, Ватсон?" - сказав вiн. "Вiдповiдь може бути тiльки один. Ми зiткнулися з класичним випадком зiткнення двох iдентичних органiзацiй. Це не що iнше, як торгова вiйна мiж ворогуючими групами жебракiв-шпигунiв ".


" Ти хочеш сказати, що даний Та"мне Нищенствующее суспiльство все ще iсну" на волi?


"Те, що треба!"


"Як це можливо? Як вони могли вижити всi цi роки, коли нiхто про них не знав?"


"Деякi люди можуть зберiгати секрети", - сказав вiн.


"Це фантастика!"


" Дозвольте менi висловити цю гiпотезу. Уявiть, якщо хочете, що даний Та"мне нищенствующее суспiльство тiльки що дiзналося про свого суперника, Суспiльствi жебракуючих любителiв. Вони процвiтали в тiнi на протязi столiть. У них " мережа iнформаторiв. Неважко зрозумiти, як цi дво" в кiнцевому пiдсумку зiткнуться обличчям до обличчя, оскiльки Товариство любителiв розширилося до усталено╖ територi╖ Та"много товариства. Звичайно, Та"мне нищенствующее суспiльство нiяк не могло дозволити суперниковi займатися браконь"рством на ╖х територi╖. Що вони могли зробити, окрiм як нанести удар у вiдповiдь?"


" Аттенборо, Кларк та iншi...


" Саме так! Вони систематично усували любителiв. Я б припустив, що зараз вони окупували секретний клуб пiд старим меблевим складом, де повиннi були зберiгатися записи Аттенборо. I цi записи невблаганно привели б ╖х до двом Любителям, яким вдалося втекти, - Дики, якого вони вбили вiдразу, i нашому клi"нтовi, якого ╖м ще не вдалося вбити.


"Винахiдливо," сказав я.


" Але зараз полковник Пендлтон-Смайт в бiльшiй небезпецi, нiж вiн дума". Вiн - остання ланка, що пов'язу" нас iз старим Суспiльством жебракуючих любителiв, так що для...


Холмс рiзко зупинився. Навпроти будинку 221Б по Бейкер-стрiт, на ганку iншого будинку, сидiв неохайно вдягнений старий з триденною щетиною, нiби вiдпочивав пiсля довго╖ прогулянки.


"Вiн один з них", - тихо сказала я.


Холмс подивився на мене так, наче був вражений мо╖м вiдкриттям. "Ватсон, невже ви повиннi бути такими пiдозрiлими? Безсумнiвно, у цього бiдолахи вiдкрилося друге дихання. Його присутнiсть - простий збiг". Однак я вловила веселий блиск в його очах.


"Я думав, ти не вiриш в збiгу", - сказав я.


"Да-а". Вiн розтягнув це слово, потiм повернувся i продовжив шлях до нашо╖ вхiдних дверей понад неквапливим кроком. "Давайте припустимо, - сказав вiн, - що ви ма"те рацiю. Що нам робити з дияволом? Прогнати його? Щоб Лестрейд замкнув його?


"Це, безсумнiвно, вкаже нам на це", - сказав я. "Швидше, давайте спробу"мо направити його по хибному шляху".


"Ви вчитеся, Ватсон, ви вчитеся". Ми дiсталися до нашого дому; вiн вiдкрив дверi. "Я сподiваюся, у вас " план?"


"Я навiть сподiвався, що ти це зробиш", - зiзнався я.


"Насправдi, хочу", - сказав вiн. "Але менi знадобиться твоя допомога..."


* * * *


Через двi години я стояв у вiтальнi, хитаючи головою. Чоловiк передi мною - товстi губи, щетинистый пiдборiддя, щуряче гнiздо каштанового волосся - не мав нi найменшого подiбностi з мо╖м другом. Я подумав, що його схильнiсть до драматизму, а також вiртуозне вмiння переодягатися цiлком пiдiйшли б йому в театрi. Я знайшов перевтiлення чудовим.


"Ти впевнений, що це розумно?" - Запитав я.


"Розумно?" - запитав вiн. "Рiшуче нi. Але чи спрацю" це? Я щиро сподiваюся на це. Перевiр вiкно, гаразд?"


Я пiдняв завiсу. " Жебрак пiшов.


"Про, напевно, " i iншi спостерiгачi", - сказав вiн. "Вони звернулися до мене, як до логiчного людинi, полковник. Пендлтон-Смайт звернувся б за допомогою". Вiн вивчив сво╖ новi риси в дзеркалi, поправив кустистую брову, потiм глянув на мене в пошуках схвалення.


"Твiй власний брат не впiзнав би тебе", - сказав я йому.


"Вiдмiнно". Вiн склав свiй набiр косметики, потiм я пiшла за ним до заднiх дверей. Вiн тихо вислизнув, поки я почала рахувати.


Дiйшовши до сотнi, я вийшов через параднi дверi, цiлеспрямовано повернувся i попрямував до банку. У мене не було там нiяких реальних справ; однак це мiсце, як i будь-яке iнше, пiдходило для мо"╖ мети - служити приманкою, поки Холмс спостерiгав за тими, хто спостерiгав за мною.


Перевiривши сво╖ рахунки, я не побачив нiчого, що могло б викликати у мене пiдозри, i в належний час повернувся в нашу квартиру точно таким же професiйним чином. Коли Холмс не з'явився вiдразу, я зрозумiв, що його план удався; тепер вiн вистежував члена Та"много товариства Злидарюють.


Я неквапливо випив чаю, потiм вирушив на пошуки iнспектора Лестрейда. Вiн, як звичайно, старанно працював за сво╖м столом. Я вручив йому записку вiд Шерлока Холмса, в якiй говорилося:


Лестрейд-


Негайно при╖здiть на Керiн-стрiт, 42 з дюжиною ваших людей. Потрiбно зловити вбивцю, а також докази шантажу та iнших мерзенних дiянь.


Шерлок Холмс


Очi Лестрейда розширилися, коли вiн прочитав записку, i секундою пiзнiше вiн був уже на шляху до дверей, кликав на допомогу.


Я супроводжував його, i до того часу, коли ми дiсталися до будинку 42 по Керин-стрiт - напiвзруйнованого старого цегляного складу, - у нього було п'ятнадцять осiб у свитi. Вони вибили дверi стусаном, але неохайно одягнений чоловiк з розлогими бровами простягнув руку i вiдкрив ╖╖ перед ними: вона була навiть не зачиненi на засувку. Не глянувши на переодягненого Шерлока Холмса, Лестрейд i його люди увiрвалися всередину.


Ми з Холмсом бiльш неквапливим кроком попрямували назад до бiльш жвавiй вулицi, де могли б зловити таксi додому. Вiн почав знiмати грим, i поступово з'явився чоловiк, якого я знав.


"Як все пройшло?" - Запитав я.


"Було кiлька напружених моментiв," сказав вiн, "але, по-мо"му, я впорався зi всiм досить добре".


"Розкажи менi все", - попросив я.


" Може бути, для ваших щоденникiв?


"Саме так".


"Дуже добре. Коли ви з досить цiлеспрямованим видом прямували по вулицi, лiтнiй джентльмен, який вийшов на денну прогулянку, раптово змiнив курс слiдом за вами. Вiн був добре одягнений, нi за зовнiшнiм виглядом, нi за поведiнкою не був схожий на жебрака, так що я зрозумiв це так, що вiн тепер спостерiгав за нами. Я наздогнав його, мiцно схопив за руку i представився.


"Вiн одразу ж покликав на допомогу. Дво" лiтнiх чоловiкiв - цi були одягненi по-дiловому, а не жебракували - кинулися до мене збоку. Я бачив ╖х, але не пiдозрював, що вони замiшанi в цьому з-за ╖х похилого вiку.


"Ми якийсь час боролися, а потiм я збив першого чоловiка з нiг, вiдкинув одного з мо╖х супротивникiв i схопив iншого за комiр. Я мiг би заподiяти йому який-небудь шкоду, якщо б вiн не закричав, що я заарештований".


Холмс слабо посмiхнувся мiй подив.


"Заарештувати!" Я закричав, не в силах стриматися. "Як це було можливо?"


"Це змусило мене замислитися", - продовжував Холмс. "Можливо, вiн блефував, але я знав, що менi не вистача" кiлькох ключових частин головоломки, i ця, здавалося, пiдходила. Я сказав йому: "Дуже добре, сер, якщо ви отзовете сво╖х людей i пояснiть до мого задоволення, я з радiстю сопровожу вас в полiцейське управлiння'.


Коли вiн кивнув, я вiдпустив його. Вiн поправив пальто, поки дво" його товаришiв збиралися з силами. Похмуро дивлячись на мене, вiн, здавалося, думав про майбутн". Я вирiшив, що йому повинно бути шiстдесят п'ять-сiмдесят рокiв.


'Радий познайомитися з вами, мiстер Холмс", - нарештi сказав вiн. "Гадаю, нам " що обговорити. Але не в полiцейськiй дiлянцi'.


"Саме так", - сказав я йому. 'Ви вiльнi говорити вiд iменi всього Суспiльства, або ми повиннi звiтувати перед вашим начальством?'


"Ходiмо зi мною'. Вiн кивком голови вiдпустив двох iнших, повернувся i повiв мене до тихого будiвлi на Харлi-стрiт. Я вже бував там якось у справах Мiнiстерства закордонних справ, але не виявив нi найменшого ознаки подиву; бiльш того, цей шматочок головоломки, здавалося, iдеально пiдходив один одному.


"Вiн вiдвiв мене нагору, щоб побачити контр-адмiрала, чи" iм'я я погодився не розголошувати, i там менi стала очевидною вся правда про Та"мне Нищенствующем суспiльствi".


Я сказав: "Вони бiльше не працюють на Рим. Вони працюють на нас".


"Абсолютно вiрно, Ватсон", - сказав Холмс. "Цей контр-адмiрал присвятив мене в сво╖ та"мницi, оскiльки у них " на мене дось" i вони знають, що менi можна довiряти. Органiзацiя Та"много жебракуючого товариства коли-то була досить примiтною, хоча, схоже, ╖╖ кiнець близький. ╥х членський склад невеликий i, наскiльки я можу судити, склада"ться в основному з сiмдесятирiчних або старше. Часи змiнилися настiльки, що жебрацтво вимира"; у сучасних шпигунiв " набагато бiльш ефективнi засоби полiтичного шпигунства ... бо це нинiшня мета Та"много Жебракуючого суспiльства ".


"Але як же вбивства?" Вигукнув я. "Звичайно, навiть Мiнiстерство закордонних справ не стало б-"


" Не просто хотiли, вони це зробили. Полiтика ста" все менш i менш джентльменською грою, мiй дорогий Ватсон. Заради безпеки нашо╖ велико╖ кра╖ни для них нема" нiчого вище закону - законiв, якими повиннi керуватися звичайнi люди, такi, як ви або я, або навiть бiдолаха Пендлтон-Смайт.


"Значить, ви нiчого не можете зробити, щоб допомогти полковнику", - сказав я з гiркотою.


"Ми з адмiралом швидко прийшли до угоди," сказав Холмс, - коли я пояснив, що я зробив з вами i Лестрейдом. Оскiльки Скотленд-Ярд ось-ось наблизиться до штаб-квартирi Товариства жебракуючих любителiв, йому нiчого не залишалося, як погодитися зi мною в тому, що любителi повиннi бути викритi. Розголос, що оточу" ╖х, замаску" дiяльнiсть цього Та"много Жебракуючого суспiльства i дозволить Пендлтон-Смайту дозволити собi розкiш спокiйно прожити решту сво╖х днiв. Вiн, наприклад, нi на мить не пiдозрював, що Та"мне нищенствующее суспiльство дiйсно iсну". В цьому його порятунок ".


"Але що щодо нового Суспiльства жебракуючих любителiв? Звичайно ж, вони не погодилися здатися так безтурботно!"


"Дiйсно, вони не заперечували, оскiльки, за винятком нашого клi"нта, всi вони мертвi". Холмс помовчав секунду. "Покинувши Харлi-стрiт, я вiдразу ж попрямував на склад. Там я знайшов потрiбний будинок, двiчi рiзко постукав i протиснувся всередину, коли дверi вiдчинилися i з'явився чоловiк, одягнений як жебрак.


"Ось тепер-' ' почав вiн. Вiн витягнув нiж i направив його на мене. В першi днi вiн мiг би поранити або навiть убити мене, але з вiком його рефлекси притупилися. Я схопив його за зап'ястя, вивернув його назад, поки вiн не застогнав вiд болю, i нiж з дзвоном не впав на пiдлогу.


"У нас нема" на це часу", - сказав я йому. 'Викликали полiцiю. У вас " десять хвилин, щоб зiбрати документи вашо╖ органiзацi╖ i покинути будiвлю, iнакше ви будете схопленi i звинуваченi у вбивствi.'


'Хто ти?" - запитав вiн, потираючи руку.


"Один. А тепер поквапся!'


Вiн завагався, дивлячись на двох iнших чоловiкiв в кiмнатi: обидва були лiтнiми, i обидва були одягненi як джентльмени. Вони переглядали папери, розкладенi на столi в серединi кiмнати.


"Це, мабуть, мiстер Шерлок Холмс", - сказав один з них.


"Вiрно", - сказав я. 'Тепер у вас " дев'ять хвилин'.


Не кажучи бiльше нi слова, вiн почав збирати папери i запихати ╖х в кейс. Його помiчник зробив те ж саме.


"Де файли Аттенборо?" Я зажадав вiдповiдi.


"В заднiй кiмнатi", - сказав вiн. 'Вони були марнi для нас. Бiльшiсть з них пов'язанi з вбивствами i шантажем'.


"Ви заперечу"те проти того, щоб полiцiя дiстала ╖х?'


"Нi. Ви можете поступати з ними так, як вважа"те за потрiбне. I спасибi вам за попередження. Можливо, вам було нiяково опинитися тут '.


"Коли вони пiшли, я перевiрив задню кiмнату й знайшов файли Аттенборо. Вони здавалися повним описом його схем шантажу. Я також знайшов тiло Аттенборо, заховане за картотекою. Було ясно, що вiн мертвий вже кiлька мiсяцiв.


"Я обставив тiло так, щоб воно виглядало так, як нiби стався нещасний випадок - на нього впав книжкову шафу, - а потiм вийшов як раз в той момент, коли прибули ви з Лестрейдом. Нетренованiй погляду Лестрейда i його людей це буде виглядати так, нiби з Аттенборо стався нещасний випадок".


"Що з файлами Аттенборо?' Я запитав. "Безсумнiвно, вони зруйнують те, що залишилося вiд репутацi╖ полковника Пендлтон-Смайта".


"Цим займеться Мiнiстерство закордонних справ. Лестрейд розкри" запису Суспiльства жебракуючих любителiв, якi розкривають ╖х проступки в болiсних деталях. Як ми i припускали, спецiальнiстю були шантаж i вимагання. Записи будуть пiдробленi, щоб включити, я насмiлюся сказати, повний каталог вбивств, ско"них доктором Аттенборо, коли вiн вiдчайдушно намагався зберегти контроль над рушащейся злочинно╖ iмперi"ю.


"Я впевнений, що газети знайдуть в цьому багато скандального матерiалу - i у полковника не буде iншого вибору, крiм як заперечувати свою участь i приховати цю частину сво╖х мемуарiв, якщо вiн все ж вирiшить ╖х написати. Все, чого хоче Мiнiстерство закордонних справ на даний момент, це зберегти анонiмнiсть Та"много Жебракуючого суспiльства, вносячи при цьому посильний внесок у во"ннi зусилля ".


"Тодi, схоже, - сказав я, " що все владналося на диво добре. Тобi пощастило, що вони не намагалися тебе вбити", - прокоментував я.


"Я вважаю, адмiрал обдумав це. Однак, як вам добре вiдомо, я роблю свiй власний невеликий внесок у Мiнiстерство закордонних справ. Можна сказати, у нас " спiльнi друзi".


"Наприклад, твiй брат", - сказав я.


"Саме так", - сказав вiн.


"Потiм ми домоглися успiшного вирiшення справи - в деякому родi".


"В деякому родi," погодився Холмс з легкою посмiшкою. " В деякому родi.


OceanofPDF.com


"ПРИГОДА ВОЛИНКИ З ПРИВИДАМИ", автор Карла Купе


" А, Ватсон, ось i ви! - вигукнув я.


Шерлок Холмс стояв бiля столу, на якому стояли хiмiчнi прилади. Рукави його сорочки були закатанi до лiктiв, оголюючи м'язистi передплiччя, пальцi забрудненi сажею. Вiн налив невелику кiлькiсть мерзенно╖ зелено╖ рiдини в реторту i швидко закрив ╖╖ кришкою. Коли вiн потримав реторту над газовим полум'ям, розчин став коричневим i наповнив склянку клубами диму.


"У тебе задоволений вигляд, Холмс," сказав я. " Над чим ви працю"те?


"О, нiчого особливого". Вiн обережно перехилив посудину, покриваючи стiнки коричневою рiдиною. "Просто спосiб зберегти згорiлу папiр, щоб ╖╖ можна було пiддати подальшого аналiзу без руйнування".


"Я впевнений, що це дуже корисно".


Я глянув на сво╖ кишеньковi годинники. Було майже чотири години, година, який Холмс зажадав мо"╖ присутностi. Я звiльнився зi сво"╖ операцiйно╖ у вiдповiдь на його записку, хоча, по правдi кажучи, менi було неважко покинути сво╖ тихi палати.


"Що все це значить?" Я влаштувався в крiслi бiля камiна. День був холодний i сiрий, один з довго╖ низки холодних, сирих тижнiв наприкiнцi 1889 року. Тепло вугiлля полегшило бiль вiд мо"╖ старо╖ бойово╖ рани.


Холмс обережно поставив реторту на стiл i повернувся до дверей, очi його сяяли. "Давайте дочека"мося пояснень, оскiльки, я вважаю, прибув наш вiдвiдувач".


Тiльки тодi я почув, як зачинилися вхiднi дверi i мiсiс Хадсон щось тихо пробурмотiла. Холмс погасив полум'я пальника i витер забрудненi руки не менш брудним носовою хусткою. Вiн закотив рукави i надiв куртку, перш нiж пiдiйти i стати бiля вогню.


Пiсля неголосного стуку увiйшла мiсiс Хадсон, супроводжуючи високого, широкоплечого парубка. Молодий чоловiк зупинився в дверях i запустив пальцi лiво╖ руки в сво╖ чорнi волосся. Волосся були напомажены i тепер перетворилися в ореол кучерiв. Його погляд на мить перемiстився з Холмса на мене, потiм зупинився на мого друга.


" Мiстер Холмс? У нього був легкий баритон.


" Я Шерлок Холмс, а це мiй колега, доктор Джон Ватсон.


" Джентльмени. Молодий чоловiк зобразив уклiн, перш нiж зайняти зазначене Холмсом крiсло. " Мене звуть Альберт Макмахон, i у мене дуже цiкава проблема.


Холмс влаштувався на диванi, схрестив ноги i витягнув люльку. "Ви натякали на це в сво"му листi пан Макмахон. Однак, перш нiж ви поясните сво╖ труднощi, будь ласка, розкажiть нам, як людина, що працювала в лiсовiй промисловостi Канади, пере╖хав в Единбург на останнi шiсть мiсяцiв?"


Хоча я був знайомий з дедуктивними здiбностями Холмса, я був здивований швидкiстю його спостережень. Брови Макмахона комiчно пiдвелись, а рот на мить прочинився, перш нiж вiн видав пронизливий свист.


" Повинен зiзнатися, у мене були сумнiви на рахунок, мiстере Холмс. Вiн посмiхнувся. "Але якщо це приклад ваших здiбностей, я знаю, що консультуюся з вiдповiдним людиною для цi"╖ роботи".


"Навряд чи це обтяжливий питання". Холмс недбало махнув рукою. "Коли людина зберiга" свiй характерний канадський акцент i носить канадський пеннi на брелоку для годинникiв, мiсце його походження ясно. На ваших руках видно мозолi, характернi для тих, хто щодня оруду" сокирою i пилкою, i у вас вiдсутнiй самий кiнчик вказiвного пальця лiво╖ руки - ще одна звичайна травма в цiй професi╖. Ваша одяг, хоча i куплена недавно, не зношена, а покрiй вашого пальто в нашi днi популярний серед шотландцiв. Крiм того, легка хрипота i iнтонацi╖ поверх вашого рiдного акценту характернi для Единбурга. ... Старе мiсто, я гадаю? "


"Ви правi за всiма пунктами", - сказав Макмахон, i його посмiшка стала ширше. "Мо╖ батько i мати емiгрували в Канаду ще до мого народження. Мiй двоюрiдний дiдусь Фергюс Макмахон був людиною зi значним станом, i, на жаль, вiн не мiг простити батьковi, що вiн ви╖хав з Шотландi╖. Вiн повiдомив мо"му батьковi, що нi мiй батько, нi його спадко"мцi нiколи не скористаються його станом.


"Не така вже й незвичайна позицiя" сказав Холмс, повiльно попихкуючи люлькою. " Хоча i прикра для невинних спадко"мцiв.


Макмахон кивнув. "Тому уявiть мо" здивування, коли вiсiм мiсяцiв тому я отримав повiдомлення вiд повiрених мого двоюрiдного дiдуся, в якому повiдомлялося, що я повинен отримати половину його статку, включаючи мiський будинок в Единбурзi. Решту отримав мiй двоюрiдний брат Джеймс Нокс. Слiдуючи iнструкцiям повiрених, я завершив сво╖ справи у Ванкуверi i прибув в Едiнбург трохи бiльше пiвроку тому."


"Все це дуже цiкаво", - сказав Холмс. "Але в чому ж ваша проблема?"


"Я працюю над цим, сер". Макмахон нервово потер руки, i я побачив мозолi, про яких говорив Холмс, а також вiдсутнiй кiнчик пальця. Судячи за кольором, стара травма.


"Я оселився в будинку мого двоюрiдного дiдуся, який розташований на Хэнгменз-лейн, за Сент-Джайлзом, в тiнi замку. Це високе, вузьке кам'яна будiвля, якому кiлька столiть. Тепер я також володiю багатоквартирними будинками на цьому провулку.


Макмахон зобразив посмiшку, але вона бiльше скидалася на гримасу.


" Я повинен бути чесним, мiстере Холмс. З тi"╖ першо╖ ночi, яку я провiв там, я нiколи не вiдпочивав спокiйно. Труби виють, пiдлоги скриплять, i якщо б я був з тих людей, якi вiрять в привидiв ... Що ж, було б занадто легко зробити це, поживши в такому будинку.


"Якщо це так незручно, чому ти залиша"шся?" - Запитав я.


"Положення в заповiтi мого двоюрiдного дiдуся вимага", щоб я проживав в будинку протягом одного повного року, перш нiж претендувати на решту мого спадщини. Вiн був корифе"м кампанi╖ по забезпеченню гiдного житла для незаможних, i вiн наполiг, щоб я продовжив його роботу, не стаючи заочним орендодавцем. Як наслiдок, якщо я не зможу спати там бiльше двох ночей поспiль, я втрачу грошей ". МакМахон зiтхнув. " Повiрте менi, джентльмени, я мiг би скористатися цим станом.


Холмс нахилився вперед, його очi були гострими i уважними. " I на що б ви витратили це стан, мiстер Макмахон?


Макмахон почервонiв i повторив сво" нервове заламування рук. "Мiс Керолайн Фрейзер i я любимо один одного багато рокiв. Хоча ми не давали нiяких обiцянок, коли я ви╖жджав з Ванкувера, ми б одружилися ранiше, якщо б я мiг дозволити собi утримувати дружину. На жаль, у не╖ " простий брат, який теж потребу" пiдтримки. Цих грошей вистачило б на наше щастя, а також на турботу про ╖╖ брата.


"Вельми похвально," пробурмотiв я.


" Зрозумiло. Холмс вiдкинувся назад, його голос звучав холодно, як завжди, коли пiднiмалася тема шлюбу. " А якщо ви не викона"те умови заповiту, хто тодi вигра"? Твiй кузен?


" Нi, моя частка буде передана благодiйно╖ органiзацi╖, яку пiдтримував мiй двоюрiдний дiд: Товариству полiпшення становища працюючих бiднякiв.


" Зрозумiло. Поширюються аналогiчнi обмеження на спадщину вашого кузена?


" Я в це не вiрю. Вiн отримав котедж мого двоюрiдного дiдуся в Кирккадбрайте, а також половину його статку, але прожива" в Единбурзi.


" Ви знайомi з цим кузеном? - запитав я.


"Ми кiлька разiв обiдали разом", - сказав Макмахон, знизуючи плечима. "Вiн зда"ться досить при"мним хлопцем, хоча i досить розсiяним. Принаймнi в половинi випадкiв, коли ми вечеряли з ним, вiн був настiльки поглинений сво╖ми медичними дослiдженнями, що зовсiм забував про нашiй зустрiчi ".


Я кивнув. Я знав кiлька таких типiв, для яких iнтелектуальний виклик дослiдження виявився набагато бiльш захоплюючим, нiж чарiвнiсть суспiльства i навiть сiмейних уз. Едiнбург, як центр медично╖ освiти, безсумнiвно, був сповнений господарiв i стюардес, якi стикалися з порожнiми мiсцями на званих обiдах, в той час як ╖х очiкуванi гостi працювали в сво╖х лабораторiях далеко за пiвнiч.


" Медичнi дослiдження? - Запитала я, моя професiйна цiкавiсть було зачеплене.


"Так. Щось пов'язане з пiдвищенням житт"во╖ сили незаможного населення".


"Ваша ситуацiя зда"ться простою", - сказав Холмс, явно незадоволений мо╖м вiдходом. "А тепер, будь ласка, пояснiть вашу проблему".


Макмахон зачекав, насупившись. "Це почалося близько двох тижнiв тому, i не буде перебiльшенням сказати, що подi╖ тi"╖ ночi будуть переслiдувати мене вiчно".


Холмс кинув на мене швидкий погляд, перш нiж знову повернутися до нашого гостя. " Опишiть ту нiч, якщо хочете.


" Сумнiваюся, що зможу, мiстере Холмс. Це було... жахливо. Вiн глибоко зiтхнув, немов хотiв заспоко╖ти нерви. "Моя економка втекла з дому тi"╖ ночi, i тепер вона вiдмовля"ться залишатися з настанням темряви. Менi самому важко залишатися вдома пiсля заходу сонця. Мо╖ орендарi втекли, залишивши цi колись жвавi будiвлi порожнiми ". МакМахон так мiцно вчепився в пiдлокiтники свого крiсла, що в нього побiлiли пальцi. " Скажiть, мiстере Холмсе, ви коли-небудь чули легенду про волинках з привидами в Старому Мiстi?


"У мене "", - сказав Холмс з виразом терпимого веселощiв на обличчi. "Мiсцевi жителi багато рокiв пригощали вiдвiдувачiв цi"╖ iсторi"ю".


"Очевидно, я обертаюся не в тих соцiальних колах", - сказав я. "Хоча я бував в Единбурзi, я нiколи не чув цю iсторiю".


Макмахон вiдкрив рот, як нiби збираючись щось сказати, але Холмс випередив його. "Це стосу"ться секретного пiдземного ходу, який, iмовiрно, iснував за часiв Марi╖, королеви Шотландi╖. Кажуть, цей прохiд з'"дну" Единбурзький замок i палац Холiруд на самому далекому кiнцi мiста. "Холмс затягнувся люлькою. "Згiдно з легендою, близько пiвтора столiття тому волинщик посперечався, що зможе пройти всю ╖╖. Вiн почав з Замку, весело дудя на сопiлцi. Натовпи людей могли слiдувати за ним по вулицях нагорi по звуку вертушки ".


Мене потiшила легка рiзкiсть, з'явилася в промовi Холмса. Мiй друг був неперевершеним актором, i, як я вже говорив ранiше, його вважали б блискучим артистом, якщо б вiн вирiшив вийти на сцену.


"Вони пiшли за його мелодi"ю вниз вiд Замку," продовжував Холмс, " вздовж вершини пагорба. В околицях Сент-Джайлза дудка раптово обiрвалося на серединi ноти. I це було останн", що коли-небудь чули про "волынщике".


Макмахон здригнувся. "Це саме та iсторiя, яку мiй двоюрiдний дiд написав у листi, який вiн доклав для мене, мiстер Холмс. Вiн додав, що, згiдно з легендою, трубопровiд обiрвався прямо пiд його будинком".


"Швидше за все, бiдолаха отру╖вся якимось отруйним газом", - сказав я, не потрудившись приховати сво" нетерпiння з приводу таких уявних жахiв. "Атмосфера в старих коридорах i пiдвалах може бути смердючiй i нездорово╖".


Холмс пiдняв брову. "Деякi кажуть, що диявол був настiльки зачарований грою цi"╖ людини, що забрав волинщика в пекло".


"Ну i що з цього?" Я розсмiявся. "Поки вiн зi сво"ю волинкою залиша"ться там i не будить сусiдiв".


Явно ображений мо╖м легковажнiстю, Макмахон блиснув очима. "Це саме те, чим вiн займався останнiй мiсяць, доктор".


Я глянув на Холмса, очiкуючи побачити, що вiн сумнiва"ться в заявi Макмахона, як i я. Замiсть цього вираз його обличчя було серйозним.


"Ви самi чули гру на сопiлцi?" - Спитав Холмс.


"Все в провулку почули це i прийшли в жах. Ось чому вони всi пiшли".


"Нiсенiтниця", - сказав я, стривожений очевидним згодою Холмса з такою явно безглузду iсторi"ю. "Ма" бути iнше пояснення. Ви сказали, що в димоходах будинку шумно. Або, можливо, це якась дивна прийом вiтру, доносящего звуки волинки, гра" в Замку. Чому привид, який зберiгав мовчання понад сто рокiв, раптом вирiшив повернутися i лякати людей?"


Холмс посмiхнувся. " Це, мiй дорогий Ватсон, як раз те, що я прагну з'ясувати.


"Як i я", - сказав Макмахон. "Але сопiлка зробила бiльше, нiж просто налякала, джентльмени. Дво" мо╖х лiтнiх мешканцiв впали в жах, почувши звуки волинки, а у молодо╖ жiнки нещодавно трапився викидень ".


"Трагiчно," пробурмотiв Холмс, прикривши очi, дим огорнув його голову, коли вiн попыхивал трубкою.


"Нерiдко лiтнi люди вiдчувають шок", - заявив я, iгноруючи саркастичний тон Холмса i сподiваючись, що Макмахон цього не помiтив. " I не для того, щоб викликати викиднi, якщо цi подi╖ дiйсно пов'язанi з трубопроводом.


Хоча ми з Холмсом час вiд часу стикалися з незрозумiлими подiями, велика частина того, що довiрливi люди вважали потойбiчним, могла бути пояснена наукою i логiкою. Я був впевнений, що i тут справа йде так само.


"Що ви хочете, щоб ми зробили, мiстер Макмахон?" - Спитав Холмс.


"Я повинен повернутися в Едiнбург ранковим по╖здом", - вiдповiв вiн. "Я був би дуже вдячний, якби ви, принаймнi, супроводили мене i з'ясували причину цього. Щоб отримати грошi, я повинен продовжувати жити там ще шiсть мiсяцiв, i я визнаю, що перспектива провести ще один вечiр на самотi в цьому будинку наповню" мене жахом ".


" Ось ви i вгадали, Ватсон. Холмс витрусив пил з трубки в вiдерце для вугiлля. " Ви при"дна"теся до нас? Або принади домашнього вогнища здаються вам занадто привабливими?


Його тон зачепив мене, але я придушила роздратування. "Звичайно, я прийду. Сьогоднi ввечерi я подбаю про те, щоб моя практика була закрита на кiлька днiв". Я кивнула Макмахону. " Я зустрiну вас обох вранцi на Кiнгс-Крос.


"Мiстер Холмс, спасибi вам. I вам того ж, доктор". Макмахон встав i потиснув нам руки. "Я надзвичайно вдячний вам".


Як тiльки ми проводили його до дверей i вiддали в умiлi руки мiсiс Хадсон, Холмс повернувся до мене.


" Сiдайте, мiй дорогий друже. Ми повечеря"мо разом ранiше, а потiм ви повернетеся додому, щоб зробити приготування i упакувати речi на завтра, поки я наведу деякi довiдки про сiм'ю Макмахон. Вiн потер руки, можливо, несвiдомо наслiдуючи свого клi"нта. "У мене таке вiдчуття, що це бiльш складна справа, нiж виючий камiн, Ватсон".


* * * *


Наступного ранку о 10.00 ми приготувалися вiдбути з Кiнгс-Крос Спецiальним шотландським експресом, щоб подолати чотириста миль до Единбурга.


Ми з Макмахоном вже влаштувалися в нашому купе, коли Холмс з'явився на платформi. До вiдправлення по╖зда залишалися лiченi хвилини.


"Мiстер Холмс!" Макмахон покликав з вiкна. "Швидше!"


Пар i крики наповнили станцiю, коли по╖зд рушив зi станцi╖ i Холмс при"днався до нас, закинувши свiй саквояж на верхню полицю i впавши на сво" сидiння.


"Ти досить вправно пiдстриг це", - сказав я.


"Мо" розслiдування зайняло значно бiльше часу, нiж я очiкував". Холмс вiдмовився говорити що-небудь ще, i коли вiн опинився не розташований до бесiди, втупившись у вiкно, занурений в глибоку задумливiсть, я спробував заповнити недолiк його товариськостi.


Ми з Макмахоном обговорювали торгiвлю деревиною у Ванкуверi, вiйськову життя на великих територiях Iмперi╖ i гонку на пiвнiч мiж по╖здами Велико╖ Пiвнiчно╖ залiзницi i Лондонсько╖ та Пiвнiчно-Захiдно╖ залiзно╖ дорiг. Ми про╖хали Эбботс-Риптон, i тема залiзнично╖ катастрофи, що сталася там, займала нас до тих пiр, поки ми не дiсталися до Йорка.


Нашвидку поснiдавши, Холмс повернувся до споглядання вiкна. МакМахон вiдкинувся на спинку стiльця i, здавалося, задрiмав, я наслiдував його приклад.


До того часу, коли потяг прибув на вокзал Уеверлi, опустилася нiч i нависли важкi хмари. Ми зiбрали нашi сумки i вийшли на вулицi Единбурга, величезного пiвнiчного гранiтного сфiнкса, що височить скелi i дивиться через простягаються рiвнини на води затоки Ферт-оф-Форт i Пiвнiчного моря. Зачарову", царствений, прекрасний i жорстокий.


Виходячи зi станцi╖, ми вперше побачили Единбурзький замок, похмурий i загрозливий, крiзь пелену туману i дощу.


Макмахон зупинився пiд вуличним лiхтарем, його погляд простежив за мо╖м.


"Похмуре видовище", - сказав вiн. "Повинен зiзнатися, джентльмени, цей вид вселя" менi страх навiть у сонячнi днi".


"Дiйсно, похмуро". Поки Холмс говорив, свiтло лампи пiдкреслював вигин його носа, тверду лiнiю губ i пiдборiддя. "Наполовину замок, наполовину фортеця, наполовину в'язниця. Там задумувалися вiйни, танцi тривали до глибоко╖ ночi, у його покоях вiдбувалися вбивства".


Я здригнувся i озирнувся в пошуках таксi. - Зараз не час стояти тут i розмовляти. Давайте знайдемо укриття вiд цього проклятого дощу.


Холмс розсмiявся. "Дощ, Ватсон? Ви ста"те м'якше. Це не дощ, це просто гарний шотландський туман".


" Туман? Я щiльнiше запахнула шарф навколо горла. " Навряд чи. Я промокла до нитки, i у мене стукають зуби.


Нам пощастило, що ми швидко зловили таксi, i Макмахон наказав таксисту висадити нас перед Сент-Джайлзом.


"Чому Сент-Джайлз?" Запитав я. "Хiба ми не пряму"мо на Палачий провулок?"


Макмахон винувато посмiхнувся. "Провулок занадто вузький для таксi. Нам доведеться йти вiд Сент-Джайлза пiшки".


"Звичайно, ми повиннi", - пробурчав я, дивлячись на стiчнi канави, по яких текла каламутна вода. Моя рана болiла, i я мрiяв про багаттi i сухий одяг.


Ми вийшли з кабiни бiля церкви. З карниза капав дощ, забарвлюючи закопчений камiнь в темний колiр. ╥дка сумiш цвiлi, тлiючого вугiлля i гниючих покидькiв застрягла у мене в горлi. Ми пiшли за Макмахоном, коли вiн перетинав двiр, шльопаючи по калюжах на тротуарi.


З похмурою посмiшкою Макмахон зупинився перед вузьким проходом мiж двома будiвлями. " Ласкаво просимо на Кат-лейн. Вiн повернувся i зник у туманi.


Я на мить зупинився. Хоча я звик до старих кварталах Лондона з ╖х звивистими вуличками i старими будiвлями, вони блiдли порiвняно з вогкою стежкою, яка тяглася перед нами.


"Вузька, крута стежка, а Ватсон?" Холмс ляснув мене по плечу. Поля його капелюха опустилися, коли вiн нахилив голову, i струмiнь води потрапила менi на пальто.


"Яке жалюгiдне мiсце".


Плiч-о-плiч ми спускалися по слизькому тротуару.


" Менi це не подоба"ться, Холмс. Нi в одному з вiкон нема" свiтла. Всi будiвлi виглядають абсолютно покинутими.


Макмахон з'явився перед нами. "Як я пояснив в Лондонi, вони покинутi, доктор. Один будинок, зокрема, не вiдкривався бiльше ста рокiв, але з тих пiр, як почали прокладати трубу, iншi мешканцi втекли. Завдяки благодiйностi мого двоюрiдного дiдуся орендна плата завжди була розумною, але тепер я знизив ╖╖ до нульово╖ позначки, i охочих нема" ".


Ми зупинилися перед "диним будинком, який здавався жилим. Одне вiкно було освiтлено, а бiля важкою дубовою дверi горiла лампа. Макмахон дiстав з кишенi пальто великий ключ i з деякими труднощами вiдкрив дверi.


"Мiсiс Реннi?" покликав вiн, коли ми увiйшли всередину, з наших пальт та капелюхiв капала вода. " Сподiваюся, вона ще не пiшла, або, принаймнi,- А! Ось i ви.


Лiтня жiнка поспiшила в хол, свiчка, яку вона несла, вiдкидала вiдблиск на ╖╖ старомодний мереживний очiпок i накрохмалений фартух. "О, ви повернулися, мiстер Макмахон. Хай буде вдячний Господь".


" Так, i я привiз з собою мiстера Шерлока Холмса i доктора Ватсона.


Вона метушилася над нашими мокрими речами, мерехтливе свiтло свiчок вiдкидав зловiснi контури на почорнiлi вiд часу панелi.


" Господи, як же тут темно, - пробурмотiла я, струшуючи вологу з комiра куртки.


Задовольнившись розташуванням нашо╖ одягу, мiсiс Реннi пiдняла свiчку. " Якщо ви будете ласкавi пройти сюди, в заднiй вiтальнi горить камiн i свiчки.


Коли я повертався, моя нога зачепилася, i я спiткнувся. Холмс схопив мене за руку, пiдтримуючи.


Мiсiс Реннi похитала головою. " Будьте обережнi, джентльмени. Цей коридор вже не такий гладкий, яким був колись.


"Я приношу сво╖ вибачення, доктор", - сказав Макмахон. "Будинок осiв, дошки вийшли з ладу. Я забув вас попередити".


Ми обережно рушили по напiвтемному коридорi. Кiмната в дальньому кiнцi була залита свiтлом, i мо╖м очам знадобилося кiлька секунд, щоб звикнути. Я оглянула зручну, стару меблi i камiнну полицю з важко╖ рiзьбленням.


"Яка чудова старовинна кiмната. Тiльки подивiться на цей камiн".


"Ага," спохмурнiла мiсiс Реннi. " Коли-то в цьому старому будинку було життя. Кажуть, там було повно лордiв i ╖х дам. Але тут ти будеш стояти бiля вогнища i сушити сво╖ бриджi. За ╖╖ наполяганням ми влаштувалися перед вогнем.


" Брендi також допоможе прогнати холод. МакМахон щедрою рукою наповнив келихи. З вдячнiстю Я зробила ковток, радiючи теплу, разлившемуся за мо╖ми замерзлим кiнцiвок.


Випивши брендi i зiгрiвшись бiля камiна, ми незабаром вiдчули себе затишно, хоча в кiмнатi сильно пахло вологою шерстю. Вiд пориву вiтру задеренчали вiкна, i з труби долинув тихий стогiн. Я глянув на Холмса. Вiн пiдняв брову i хитнув головою; вiн теж це чув. Я не сумнiвався, що ми розгада"мо та"мницю Макмахона цим вечором.


Мiсiс Реннi накинула на плечi важку шаль.


" Я залишила в духовцi смачний пирiг з куками-поре"м для вашо╖ вечерi, мiстер Макмахон. А тепер, якщо ти мене пробачиш, я отцеплю мезеля.


" Спасибi, що затрималися, мiсiс Реннi. Макмахон поставив келих з брендi. - Я цiную все, що ви зробили.


Вона посмiхнулася йому. " Ви хороший чоловiк, мiстер Макмахон. I у вас " дво" друзiв, якi складуть вам компанiю. Не хвилюйтеся. Я повернуся вранцi, ранiше.


Вiн провiв ╖╖ до дверей, потiм зник на кухнi i повернувся з важким фаянсовим стравою, прикривши руки складеним кухонним рушником.


"Мiсiс Реннi готу" не дуже вишукано, але ╖╖ пирiг з кука-а-поре"м чудовий", - сказав вiн, знiмаючи кришку i поширюючи божественний аромат курки i цибулi-порею.


Пiсля вечерi - i Мак-Магон був прав, пирiг вийшов дуже смачним - Холмс влаштувався бiля камiна i закурив сигарету.


" А тепер, будь ласка, опишiть, де ви чули звуки волинки.


Макмахон вказав на дальню стiну. "Там. Зсередини старого будинку Херлi".


" А що Херлi говорять з цього приводу? - Запитала я, тримаючи в руках ще один келих брендi.


Макмахон спохмурнiв i похитав головою. "В цьому будинку вже багато рокiв нiхто не жив, доктор. Це один з фатальних будинкiв".


" Фатальнi будинку? Я глянув на Холмса. Вираз його обличчя було сумне.


"Будинки, зазначенi багато поколiнь назад велико╖ чумою", - пояснив вiн. "Будiвлi, в яких жили хворi, були вiдзначенi великим хрестом. Нiхто не насмiлювався входити або виходити. Меблi була знищена, а дверi та вiкна запечатанi. Якщо тiла жертв все ще залишаються всерединi, передбача"ться, що чума перебува" в полонi, готова вирватися i поширити хвороби i смерть по мiсту, якщо дверi вiдкриються ".


" Iсторiя, здатна налякати легковiрних, Холмс. Мiкроби не можуть пiдтримувати себе протягом такого тривалого часу. Я знизав плечима. " Принаймнi, у нас нема" медичних доказiв того, що вони можуть.


Знову пiднявся вiтер, задеренчали шибки i з труби долинув ще один низький стогiн. Це прозвучало як крик проклятого. Я придушила тремтiння.


"Ось!" Сказав я. "Повинно бути, це те, що ти чув. Просто особливiсть конструкцi╖ димоходу".


"Нi". Макмахон раптово пiдняв голову, його очi блиснули у свiтлi камiна, i пiдняв руку. "Боже милостивий, це почалося знову!"


Я нiколи не зможу описати звук, який прокрався в кiмнату, звук, який з кожною миттю ставало все бiльш нестерпним. Во╖ труби був солодкий, як хор собору, порiвняно з пекельним гуркотом, який луною вiддавався в наших мiзках i терзав нерви.


Ми з Макмахоном затиснули вуха долонями, в той час як Холмс схопився на ноги i кинувся до стiни, загальною з будинком Херлi, притискаючи долонi до вiбруючо╖ штукатурцi. Насупивши високий лоб, вiн провiв долонями по стiнi широкими дугами, поступово концентруючи сво╖ рухи в напрямку дверей, що вели в коридор.


"Це потряса" самi основи!" - Вигукнув Холмс, перекриваючи шум.


По мiрi того як вiн просувався по коридору, шум ставав тихiшим, поступово перетворюючись в пiзнаванi звуки волинки.


"Диявольський волинщик". Руки Макмахона тремтiли, коли вiн зчепив ╖х разом. " Доктор, ви повиннi визнати, що це щось бiльше, нiж забобон або звуки, що видаються шумливою трубою.


Мо╖ власнi руки були не надто впевненими, коли я кивнув. " Прошу вибачення, що сумнiвався у вас. - Я потягнувся за брендi, налив трохи Макмахону i простягнув йому склянку.


" Що нам робити, мiстере Холмсе? Макмахон проковтнув брендi. " Менi послати за владою?


Холмс з'явився в дверях i з сяючими очима поправив манжети. " I накажете посадити Диявола в тюрму? Нi, у мене " план краще. Я пропоную звернутися до самого старому джентльменовi.


Я з тривогою подивився на Холмса. Невже надмiрно гучний шум пошкодив йому розум?


" Що, в iм'я всього Святого, ви ма"те на увазi? - Запитав я.


" Саме те, що я сказав. Холмс повернувся i кинувся до передньо╖ частини будинку. "Ходiмо, Ватсон!" крикнув вiн. " I принесiть лiхтар!


Я повернувся, i Макмахон зловив мене за рукав.


" Доктор, що вiн ма" намiр робити? - запитав я.


Я глянув на Макмахона. До нього повернувся рум'янець.


" Я залишаю пояснення Холмсу.


Макмахон взяв з полицi лiхтар, i ми поспiшили за мо╖м другом.


Холмс дiстав iз шафи нашi промоклi пальто i капелюхи. Я швидко надiв свою i пiд поглядом Холмса нахилився, щоб дiстати службовий револьвер iз саквояжа, все ще стояв у передпоко╖.


Макмахон чекав бiля дверей, закутаний в пальто i капелюх, на обличчi його було написано замiшання. " Мiстер Холмс, не могли б ви, будь ласка...


"Як ви ставитеся до епiзоду злому?" - Запитав Холмс, вiдсунувши засуви i широко вiдкриваючи дверi. Мокрий снiг покрив тротуар морозним нальотом, але Холмс не вагався, спускаючись сходами.


Я сунув револьвер у кишеню пальто i запалив лiхтар, перш нiж пiти за ним до дверей, Макмахон слiдував за мною по п'ятах. До того часу, як ми добралися до сусiднього будинку, Холмс нетерпляче чекав нас бiля входу.


" Свiтло, Ватсон! - крикнув я.


Невисокий кам'яний портик давав хоч якесь укриття вiд самого сильного дощу зi снiгом. Я пiдняв лiхтар вище, освiтивши масивнi дубовi дверi, i озирнувся. Нам не потрiбно було турбуватися про залучення уваги перехожих, оскiльки кожна будiвля вздовж провулка здавалося темним i пустельним. Звук труб був приглушеним, ледве чутним з-за шереху мокрого снiгу. Холмс уважно оглянув дверi, потiм похитав головою.


"Нема" сенсу намагатися виламати дверi. Вона мiцна, як Гiбралтар".


"Набагато мiцнiше, нiж сам будинок", - вiдповiла я, вказуючи на вкритi плямами, оповитi тiнню каменi над головою. Широка трiщина розколола величезний камiнь, що служив перемичкою, масивну кам'яну балку, пiдтримуючу дверний прорiз i несучу вага стiни. "Дивися".


Холмс пiдняв очi. " Будiвля осiда".


" А як щодо вiкон? - Запитав я.


Макмахон похитав головою. "Всi вони забитi дошками чи щiльно закритi вiконницями".


" Тодi нiчого не поробиш, - сказав Холмс, знизуючи плечима. Вiн дiстав з кишенi залiзне кiльце. З кiльця звисала зв'язка тонких металевих шматочкiв, i вiн пiднiс ╖х до свiтла. Вибравши один, вiн опустився на колiна i вставив його в замкову щiлину. Метал заскреготав по металу.


Пальцi Макмахона смикнули мене за рукав. " Доктор, це...


"Вiдмички," вiдповiв я, пiднiмаючи лiхтар вище, щоб Холмс мiг бачити. Тiнi затанцювали по камiнню, надаючи i без того похмурою сценi моторошний вигляд. Я не мiг звинувачувати Макмахона за занепоко"ння. "Якщо ви вiдда"те перевагу повернутися у свiй дiм ..."


"Нi". Вiн зробив глибокий вдих i повiльно видихнув. "Я просив тебе про допомогу. Найменше, що я можу зробити, це роздiлити небезпека".


Через кiлька митт"востей Холмс з посмiшкою випростався. " Успiхiв, джентльмени.


Дверi, хоча i була не замкнена, пiддалася нелегко. Нашi ноги посковзнулися на зледенiлому ╜анку, коли Холмс, Макмахон i я оперлися плечима об дерево. Протягом декiлькох хвилин iржавi петлi залишалися непохитно нерухомими, незважаючи на нашi зусилля i смерть вигуки пiдбадьорення.


"У нас нiчого не вийде, видихнув я. " Вона не пiддасться. Ми повиннi знайти iнший шлях всередину.


"Я вiдмовляюся бути обдуреним!" Холмс щiльнiше притиснувся до дверей. "Ватсон, я благаю вас про допомогу".


" Будь ласка, доктор. Незважаючи на холод, на лобi Макмахона виступили крапельки поту.


Менi стало соромно. Як я мiг вiдмовитися вiд ╖х прохань? Я повернувся на сво" мiсце.


"Притиснiться до нього спиною, приятель!" вигукнув Холмс.


Можливо, це було заохочення Холмса, можливо, просто випадкове натискання. Я натиснув на пошарпану часом дубовi дверi, коли петлi застогнали. "Вона руха"ться, Холмс!"


Холмс пiдняв очi. " Як i ця трiщина в одвiрку.


Я пiдняв погляд. Величезна гранiтна перемичка, яка багато сотень рокiв пiдтримувала величезний вага старих кам'яних стiн, зрушилася. Трiщина, що роздiляла ╖╖ надво", помiтно розширилася. " Боже милостивий, Холмс! Покваптеся всередину! Ми повиннi закрити дверi, поки не звалилася стiна.


Пам'ятаючи про небезпеку, Макмахон i Холмс протиснулись у прорiз, а я взяв лiхтар, перш нiж пiти за ними. Ми штовхнули дверi, i вона закрилася з як остаточнiсть кришки труни.


Ми притулилися до обветренному дубу, важко дихаючи вiд напруження. Наше утруднене дихання i шипiння лiхтаря були "диними звуками в цьому сиром, безмовному мiсцi.


"Сопiлка припинилася". Макмахон прошепотiв, немов не бажаючи порушувати тишу. В морозному повiтрi перед його губами утворилося маленьке хмарка.


" Справдi, - вiдповiв Холмс, коротко кивнув.


╢диним звуком, крiм наших тихих крокiв, був випадковий скрип будинку. У багатьох вiдносинах я б волiв шум труб цi"╖ неприродно╖ тишi.


Холмс забрав у мене лiхтар i подався далi в хол. Вiн повiльно повернувся, i лiхтар освiтив старi панелi, затягнутi павутинням i вкритi плямами цвiлi. Стара драбина зникала в темрявi нагорi.


"Ми цiлком могли б стати першими, хто ступить на територiю з тих пiр, як будинок був закритий", - сказав я.


Холмс загадково посмiхнувся, але нiчого не сказав.


Макмахон кашлянув. "Пахне, як в могилi".


Я обережно вдихнула. Атмосфера була такою холодною, що було важко розрiзнити який-небудь запах, крiм затхлого повiтря, але я знову глибоко вдихнула. "╢ також щось ... нездорове. Це нагаду" менi запах, з яким я стикався ранiше .... "Я завагався, потiм похитав головою. "Я не можу точно згадати його".


Ми перетнули хол, Холмс йшов попереду. Вiн заглянув в кiмнату лiворуч вiд нас, свiтло лiхтаря освiтлював стiни, обвiшанi стародавнiми гобеленами, тканина яких тепер порвалася i обвисли вiд ваги i руйнiвного впливу вогкостi i жукiв. Важкий дубовий стiл, покритий пилом, був накритий для незакiнченого вечерi. Срiбло почорнiло, олов'яна посуд потьмянiла. Кубок лежав на боцi, наче перекинутий пiд час вiдчайдушного втечi в безпечне мiсце.


Я здригнулася, зачеплена нагадуваннями про давно минуло╖ трагедi╖.


Холмс закiнчив свiй спокiйний огляд кiмнати i вiдвернувся.


"Тут нема" нiчого цiкавого", - сказав вiн, прямуючи коридором.


Ми пiшли за ним, нашi кроки гулко вiддавалися вiд широких дощок. Запах розкладання посилювався в мiру того, як ми просувалися вглиб будинку.


Холмс зупинився перед напiвзакрито╖ дверима i обережно штовхнув ╖╖. Петлi жахливо заскрипiли.


Три великих крiсла з пiдголiвниками стояли обличчям до холодного, порожнього камiна. Вовняний ватин стирчав з дiр по краях, де оббивка згнила i розлiзлася. У мене перехопило подих вiд смороду розкладання.


"Вiтальня", - сказав я, притискаючи хусточку до носа i рота. МакМахон пiшов мiй приклад.


Холмс повiльно увiйшов у кiмнату, поводячи лiхтарем, щоб висвiтлити кожен з далеких кутiв, перш нiж продовжити. Вiн пiдiйшов до стiльцiв, ╖х сидiння були прихованi глибокою тiнню.


"Ватсон".


Вiн укинув мо" iм'я в тишу, як камiнь в тихий ставок.


Я ступив до Холмса.


"Цей стiлець зайнятий," сказав вiн i пiдняв лiхтар.


Свiтло падало на спинку i пiдлокiтники крiсла, вихоплюючи волохате стегно, жилаве передплiччя, нерухому груди, стягнуту товстими мотузками. Бiдолаха в крiслi був так само гол, як в той день, коли вiн народився.


"Боже милостивий". Я мимоволi зробила крок назад.


"Що це?" Макмахон обiйшов нас, його пальто зачiпало спинку стiльця.


"Обережнiше, хлопче!" - Вигукнув я. " Заради всього Святого, не торкайся до цього! Я стрибнув уперед i вiдтягнув його вiд жахливо╖ речi.


Холмс насупився. " Ватсон?


" Дивiться! - Сказав я, взявши лiхтар у Холмса i високо пiднявши його.


Макмахон зойкнув, i навiть хвалена самовладання Холмса похитнулося. Молочно-бiлi, незрячi очi чоловiка були червоними i опухлими, його потрiсканi губи розтягнулися в пародi╖ на посмiшку. Великi чорнi пухлини скупчилися на ши╖, пiд пахвами, в паху. Iнша частина шкiри трупа була восково╖ з зеленуватим вiдтiнком.


"Чорна смерть" прошепотiв я. " Неможливо.


Холмс узяв лiхтар з мо╖х занiмiлих пальцiв i пересiв на iншi стiльцi.


" Вiн не "дина жертва, Ватсон. Послухайте.


На сусiдньому стiльцi сидiв старий. Вiн теж був голий i пов'язаний, i у нього були огиднi симптоми чуми. Ще один труп займав останн" крiсло, жiноче, таке ж оголене та зазначене псуванням, як i решта.


"Цей будинок був порожнiй бiльше ста рокiв". Вiдраза i жалiсть боролися на обличчi Макмахона. "Вони були тут весь цей час?"


"Вони не можуть бути першими жертвами чуми", - вiдповiв я. "Навiть в такий холод розкладання не могло бути вiдкладено надовго".


Холмс кивнув. " Менше тижня?


" Максимум три-чотири днi, але менi доведеться оглянути трупи, щоб переконатися напевно.


"У цьому нема" необхiдностi". Холмс говорив переконано. "Незважаючи на iнтелектуальне задоволення, я сумнiваюся, що визначення точного часу смертi важливо для цих бiдолах".


Раптова тремтiння струсонула будiвлю, коли величезна, стонущая какофонiя почалася знову. Меблi задребезжала, i ми, спотикаючись про вiбруючi мостини, вибiгли в коридор. Трiщина на стелi видовжувалась i ширилася, обсипаючи землю штукатурно╖ пилом.


"Сюди!" вигукнув Холмс, перекриваючи шум, i попрямував в задню частину будинку. Зi стiн i стелi посипалася ще бiльше штукатурки, будинок буквально затремтiв вiд шуму. Як вже траплялося ранiше, крики i стогони зрештою переросли в звуки волинки, на якiй грала якась жахлива рука.


Холмс вказав на маленьку дверi в дальньому кiнцi коридору. Ми з Макмахоном пiшли за ним. Я не боягуз, але обставини настiльки вибили мене з колi╖, що я сунув руку в кишеню пальто i схопився за револьвер.


Спинившись перед дверима, Холмс закрив вiконницi на лiхтарi так, що залишилася видно лише смужка свiтла. Шум посилювався в мiру того, як вiн вiдкривав важку дубову дверi, поки я не подумала, що зiйду з розуму вiд шуму в мо╖й головi. Свiтла лiхтаря було ледь досить, щоб розгледiти вузькi кам'янi сходи, що ведуть вниз, в центрi кожно╖ щаблi виднiвся глибокий вигин. Ми спиралися руками об холоднi, гладенькi кам'янi стiни, i по мiрi того, як ми спускалися, в глибинi розгоралося рожеве свiтiння.


Холмс ступив у пiдвал, i шум припинився, раптове припинення було майже таким болючим, як i сам гуркiт. У мене задзвенiло у вухах.


"Iд в повiтря", - скомандував низький голос. Навiть цi кiлька слiв видавали, що вiн з Уайтчепела, а не з Шотландi╖.


Макмахон ахнув. Холмс повiльно пiдняв руки, все ще тримаючи лiхтар. Я залишився на сходах i не мiг бачити людину, яка загрожувала нам. Я вагався, сподiваючись отримати перевагу досить довго, щоб ризикнути вистрiлити, але Холмс заговорив перш, нiж я встиг поворухнутися.


"Так це ж Забiяка Джо Перкiнс," незворушно вiдповiв Холмс. " Ватсон, ви, звичайно, пам'ята"те його по iнциденту з фальшивими торговцем рибою в Ламбетi.


" Ну що ж, мiстере Олмс. Забiяка Джо хрипко розсмiявся. " Я нiколи не розраховував зустрiти вас тут. I доктора Ватсона. Спускайтеся, де я зможу вас побачити.


Я витягнув револьвер, вийняв руку з кишенi i при"днався до Мак-Магону i Холмсу в пiдвалi. В однiй руцi Забiяка Джо тримав важкий револьвер, а в другiй - палицю, безсумнiвно, свинцеву.


"Хто твiй друг?" запитав вiн, вказуючи на Макмахона.


Макмахон назвав сво" iм'я, i Забiяка Джо знову розсмiявся. Вiн хитнув головою в бiк дверного отвору в далекiй стiнi.


"Продовжуй".


Вiн тримався вiддалiк. Холмс обережно пiдiйшов до дверей, оглядаючи кiмнату перед собою.


"Ми - за компанiю," крикнув Забiяка Джо. " Мiстер Шерлок Олмс, його друг доктор Ватсон i ще один джентльмен, якого ви напевно дiзна"теся.


Примiщення, в яку ми ввiйшли, було заповнено механiзмами, жодне з яких я не змiг вiдразу iдентифiкувати. Залiзнi труби, приводнi ременi i шестернi стояли плiч-о-плiч з безладно╖ колекцi"ю скляних ящикiв рiзних розмiрiв. З одного боку скляна перегородка вiдгороджувала частина примiщення, яка, здавалося, частково складалася з гранiтно╖ породи, на якiй був побудований Старе мiсто. Поряд з цим вiдчиненi дверi в кам'янiй стiнi вела в темряву, ймовiрно, в лабiринт тунелiв, пробурених пiд Старим мiстом.


Блiдий молодий чоловiк в окулярах стояв у дальньому кiнцi примiщення, за подряпаним столом, на якому розташовувалася велика колекцiя хiмiчних приладiв. Вiн був схожий на вицвiлу акварельну копiю нашого клi"нта, i це разючу подiбнiсть дозволило Холмсу назвати iм'я, перш нiж подаватися.


"Мiстер Джеймс Нокс," незворушно представився Холмс.


Пiдборiддя молодо╖ людини вздернулся, а губи скривилися. - Доктор Джеймс Нокс.


" Прошу вибачення. Холмс зобразив iронiчний уклiн.


"Кузен Джеймс!" МакМахон виступив вперед. "Що все це значить?"


Доктор Нокс на мить завагався, його обличчя запаморочилось. "Добрий вечiр, кузiна. Не можу сказати, що радий вас бачити. Тобi слiд було б прислухатися мого попередження та пiти разом з iншими.


"Попередження?" МакМахон втупився на машини, що оточують нас. "Це i " джерело тих жахливих звукiв?"


Нокс уривчасто кивнув. "Це результат необхiдно╖ частини мого дослiдження. Однак у нього " додаткова перевага - вiн вiдляку" цiкавих та настирливих". Вiн люто подивився на Холмса. " Ну, можливо, не всi.


"Ви причина, по якiй мо╖ орендарi були наляканi i по╖хали?" МакМахон здавався приголомшеним. "Але чому?"


"Щоб вiн, без сумнiву, мiг спокiйно працювати". Холмс вивчив складний набiр шестерень, якi з'"днувалися з важелем на однiй сторонi камери. Вiн пiдняв погляд, слiдуючи за довгою трiщиною, яка пiднiмалася по стiнi до грубо оштукатуренному стелi. "Нiхто не хотiв би, щоб натовп вiдволiкала його пiд час дослiджень".


"Я хотiв, щоб вони пiшли iз-за небезпеки!" Окуляри Нокса блиснули у свiтлi газового лiхтаря. "Якщо ви залишитеся, ви все заигрываете зi смертю".


" Смерть? Холмс холоднокровно подивився на Забiяку Джо, все ще розмаху" револьвером. " Ти ма"ш на увазi, вiд нашого друга-боксера або, скорiше, вiд того, що випробували трупи, на якi ми випадково натрапили в вiтальнi?


Нокс насупився. " Не смiйся над тим, чого не розумi"ш.


" Можливо, я розумiю бiльше, нiж ти дума"ш.


"Я в цьому сильно сумнiваюся," сказав Нокс. Вiн схрестив руки на грудях i твердо зустрiвся поглядом з Холмсом. " Однак у вас певна репутацiя поверхневого розумника, мiстере Холмс. Менi цiкаво, що, на вашу думку, ви розумi"те ".


Холмс розсмiявся. "Навiть саме поверхневе розслiдування показу", що ви " одним з провiдних прихильникiв Кампанi╖ за евгенику у Великобританi╖ i автором книги "Характеристики нижчих рас: дослiдження розмивання кельтсько╖ фiзiологi╖ меншими популяцiями"".


Я глянув на Холмса. Його вчорашнi дослiдження, безсумнiвно, принесли стиглi плоди. Я читав "Спадковий генiй" Гальтона i "Англiйськi вченi: ╖хня природа i виховання", але поняття не мав, що Холмс знайомий з предметом "вгенiки.


"Я не думаю, що професор -" почав Забiяка Джо.


" Вам платять не за те, щоб ви думали. Нокс знову повернувся до Холмса. " Ви читали мою роботу?


"Так. Самий пристрасний заклик до селекцi╖, з великою кiлькiстю емоцiй i меншою науковою суворiстю, нiж в роботах вашого лiдера". Холмс знизав плечима i недбало провiв пальцем по лабораторного столу. "Особисто я, незважаючи на те, що вiн, очевидно, читав мiй власний внесок, але не процитував його, знайшов трактат Гальтона про iндивiдуальнiсть вiдбиткiв пальцiв бiльш цiкавим, нiж його статтi з евгенике".


Поки Холмс говорив, особа Нокса потемнiло, а руки стиснулися в кулаки. Вiн глибоко зiтхнув i, здавалося, заспокоювався, перш нiж вiдповiсти.


"Зрозумiла реакцiя для того, хто захища" нижчих. Тим не менш, це не ма" значення ".


"Я не розумiю!" - вигукнув Макмахон. "Чому ми повиннi турбуватися про розмовах про вiдбитки пальцiв i селекцi╖? Набагато важливiше з'ясувати, чи справдi цi бiдолахи нагорi померли вiд чуми, i поховати ╖х по-християнськи ".


Нокс розсмiявся. " Ти справжнiй син землi, Альберт. Здоровий i невибагливий, хорошого кельтського походження. Його губи скривилися. " I, як тво╖ батьки, з усi"ю силою уяви, як у коня, що працю" на плузi.


Пiднявши кулаки, Макмахон зробив крок до свого кузена.


"Я б не став цього робити", - сказав Забiяка Джо, пiднiмаючи свою зброю.


Я схопив Макмахона за одну руку, а Холмса - за iншу. "Образи - доля слабких", - зауважив Холмс, коли ми удвох вiдтягали упира"ться Макмахона вiд Забiяки Джо до скляно╖ стiни. Вiн спрямував на Макмахона блискучий погляд i тихо заговорив. "Вони не заслуговують вiдповiдi".


Пiсля довго╖ паузи Макмахон кивнув. Ми з Холмсом вiдпустили його.


Я повернувся до Ноксу, моя професiйна цiкавiсть i занепоко"ння не слабшали.


"Вони померли вiд чуми? Смiйтеся надi мною, якщо хочете, але я питаю як колега-медик".


"Тодi ви, поза сумнiвом, оцiните важливiсть мо╖х дослiджень", - сказав Нокс з задоволеною посмiшкою. "Вiдповiдаючи на ваше запитання, так, вони дiйсно стали жертвами чорно╖ смертi. Особливо небезпечний штам я виявив тут, в цьому самому будинку.


"Тут?" Я був приголомшений. Ми пройшли по будинку, не пiдозрюючи, що всерединi нас чека" болiсна смерть. Були Холмс, Макмахон i я якимось чином iнфiкованi?


" Дiйсно. Вираз обличчя Нокса пожвавилося. "Коли я був молодим студентом-медиком, мене заiнтригувала iдея чумного будинку, де зараза наповнювала повiтря до того, як будинок i його мешканцi були iзольованi вiд зовнiшнього свiту. Коли я виявив, що поряд з одним з них живе двоюрiдний дiдусь, я збiльшив частоту сво╖х вiзитiв. Одного разу я помiтив нещiльно закрива"ться ставню на задньому вiкнi i пробрався всередину. Дослiджуючи спорожнiлi примiщення, я виявив банку желе з телячих нiжок, у якому мiстилася культура бактерiй чуми."


"Боже Милостивий," видихнула я. - Ти, звичайно, не зберiг його?


"Але, звичайно". Нокс вказав на обладнання, що оточу" нас. "За фiнансово╖ пiдтримки ... Ну, це нi до чого не вiдноситься. Досить сказати, що я створив цю лабораторiю, щоб уникнути втручання ззовнi в мою роботу. З часом я культивував бактерi╖, збiльшивши ╖х вiрулентнiсть в сто разiв. Результати ви бачили у вiтальнi. "


- Ти заразив тих бiдолах нагорi?


Вiн пiдняв одне плече, потiм опустив його. " Вони були з покидькiв суспiльства. Злодiй. Жебрак. Повiя. Я використовував ╖х, як використовував би велику рогату худобу, для розвитку людсько╖ раси ".


Забiяка Джо розсмiявся. "Вони померли, корчачись i "кричачи", ╖х останнi подихи булькали у них в глотках. Я залишив ╖х там, щоб вiдлякувати цiкавих".


"А як же твоя клятва Гiппократа?" - Запитав я.


"Що з цього?" Вiн виплюнув цi слова. "Нетрi Британi╖ кишать дегенератами, ледь здатними iснувати, придатними тiльки для само╖ чорно╖ роботи. Я пропоную позбавити кра╖ну вiд цього тягаря. Нещодавно я розробив легеневий штам бактерi╖...


"Боже милостивий, нема"!" Я не мiг повiрити сво╖м вухам. "Така напруга може вбити мiльйони!"


"Передача по повiтрю", - сказав Холмс, не в силах приховати свiй жах при цiй думцi. "Те, що ми спочатку прийняли за гру на волинцi, насправдi " частиною пневматично╖ системи накачування повiтря. Стики скляно╖ камери закритi гумовими прокладками, як i дверi. Вiн вказав на ременi i шестернi, що покривають стiни. "За допомогою вашого обладнання ви можете знизити тиск повiтря у вашiй експериментальнiй камерi, тим самим захистивши себе вiд забруднення бактерiями, переносяться повiтрям".


Я зустрiвся поглядом з Холмсом, i вiн повiльно поплескав себе по кишенi пальто. Я митт"во зрозумiв, що вiн мав на увазi - глибоко у вiдповiдному кишенi мого власного пальто лежав мiй револьвер. Я сунув руку в кишеню i обхопив пальцями холодний метал.


" Дуже розумно, мiстере Холмс. Нокс взяв пляшечку з пiдставки на столi. "Ви абсолютно правi: механiзм контролю" тиск повiтря всерединi скляно╖ камери, дозволяючи менi безпечно пiддавати пiддослiдного впливу чуми. Вiн приводиться в дiю стрiмким плином води глибоко пiд нами. Апарат дуже галасливий, але дуже ефективний у запобiганнi зараження. Зрештою, я не хочу помирати, як i мiй колега. Вiн пiднiс пляшку до свiтла, уважно вивчаючи його. "Схожiсть зi звуком волинки було особливо випадковим, i завдяки розумному поширення чуток про Диявольському Волынщике менi вдалося вiдлякати жителiв сусiднiх багатоквартирних будинкiв". Його погляд перемiстився з пухирця на Макмахона. " За винятком мого втруча"ться кузена i двох його компаньйонiв, якi тепер заплатять за свою нерозумнiсть, ставши мо╖ми першими пiддослiдними людьми для легенево╖ чуми.


Вiн вказав на Задираку Джо, який непри"мно посмiхнувся.


"Направо. Он там", - сказав Забiяка Джо, вказуючи на залiзнi дверi, прочиненi i оточену гумовою прокладкою, яка вела в скляну камеру. На пiдлозi камери роздутi тiла собаки i декiлькох кiшок свiдчили про смертоносности бактерiй Нокса.


"Вибачте, якщо я вiдмовлюся брати участь у вашому експериментi", - сказав Холмс i кинувся до найближчого важелю. "Отже, Ватсон!"


Холмс взявся за важiль i натиснув на нього. Тепер я зрозумiв причину його ретельного вивчення механiзму. Вiн зробив правильний вибiр: шестернi повернулися, а ременi застогнали, приходячи в рух.


"Нi!" закричав Нокс. Вiн вiдступив вiд столу, все ще стискаючи флакон зi смертю.


Несподiваний рух i шум вiдвернули увагу Холмса, чого вiн, без сумнiву, i домагався. Холмс схопив з пiдлоги лiхтар i жбурнув його на стiл. Скло лiхтаря розлетiлося на друзки, випускаючи палаюче масло, яке розлилось по стiльницi i закапало на кам'яну пiдлогу.


Механiзм навколо нас продовжував працювати без зупинки, по мiрi того як включалося все бiльше шестерiнок. Будинок здригався, i в наших головах пульсувала бiль, коли на нас обрушився цей жахливий шум.


Гострий, колючий бiль вiддавався у вухах. Дверi в скляну камеру була вiдкрита, i тиск повiтря у всьому примiщеннi знижувалося пневматичним насосом. Я ковтнув повiтря i поморщився, коли тиск повiтря у мо╖х вухах i зовнi зрiвнялася.


Очевидно, приголомшений стрiмкiстю дiй Холмса, Забiяка Джо прийшов в себе тiльки тодi, коли Холмс попрямував до сходiв. Вiн пiдняв револьвер i прицiлився в Холмса. Не вагаючись, я вихопив зброю i вистрiлив. Моя куля потрапила Задире Джо в передплiччя, i вiн з прокляттям упустив пiстолет. Однак вiн не був повнiстю озбро"ний, оскiльки все ще тримав у руках палицю.


Макмахон, швидко зрозумiвши нашу мету, накинувся на Задираку Джо перш, нiж той встиг замахнутися кийком на Холмса.


Залишивши Макмахона розбиратися з Хулiганом Джо, я повернувся до Ноксу, який застиг на мiсцi, немов закам'янiвши, все ще тримаючи флакон високо над кам'яною пiдлогою. Вогонь вiд лiхтаря швидко поширювався, простягаючи жадiбнi пальцi до стелi.


Де-то в цьому пекельному годинниковому механiзмi зiсковзнула шестiрня, натягнувши ременi, i з жахливим скрежещущим звуком здригнулося всю будiвлю. Трiщина в стiнi розширилася, i на стелi з'явилися трiщини, коли на нас посипалася гiпсова пил. Раптово великий шматок штукатурки впав, вдаривши Нокса по плечу, вiд чого пухирець вiдлетiв убiк.


"Нi!" закричав вiн, гарячково хапаючись за контейнер.


" Ватсон! - Вигукнув Холмс.


Я обернувся. Забiяка Джо розтягнувся на пiдлозi, його шия була вивернута пiд неприродним кутом. МакМахон втупився на нього зверху вниз, мiцно стиснувши руки з бокiв.


Холмс схопив Макмахона за рукав i пiдштовхнув до дверей у кам'янiй стiнi. Холмс простяг руку, заклопотано жестикулюючи.


" Швидше, хлопче! - крикнув я.


Я кинулася до нього крiзь дим i падаючу штукатурку. Ми разом пройшли через портал, потiм повернулися i зачинили за собою дверi. Саме тодi я став свiдком видовища, яке назавжди закарбувалося в мо╖й пам'ятi: Джеймс Нокс, оточений пекельним полум'ям, втупився на розбитий флакон перед собою.


Ми дiйсно перебували в сирому i смердючому лабiринтi пiдземних переходiв пiд мiстом. Ми, спотикаючись, брели по цих темних тунелях, здавалося, кiлька годин, поки, нарештi, не вийшли з кам'яного лабiринту в межi самого Замку, трохи не довiвши стражникiв до апоплексичного удару. Пiсля виснажливих пояснень нам дозволили пiти, i в тьмяному свiтлi раннього ранку ми вирушили назад на Кат-лейн.


Там нас зустрiла пожежна команда, яка готувалася до вiд'╖зду пiсля гасiння пожежi, який, за словами одного з учасникiв, "виглядав так, як нiби старина Хорнi Хиссел вирiшив знищити дiм".


Вiд будинку Херлi залишилася тiльки тлiюча купа камiння. Зазначенi нами конструктивнi недолiки сприяли катастрофiчного обвалу, а слiдом за цим пожежа завершив роботу.


На щастя, будинок Макмахона щодо не постраждав. Прилегла стiна вимагала деякого ремонту, але фундамент будинку залишався мiцним. Отримавши сердечну подяку Мак-Магона, ми з Холмсом забрали сво╖ валiзи i пiшли в готель Royal, де щедро поснiдали в окремiй вiтальнi.


"Яка жахлива нiч", - сказав я, з насолодою уплiтаючи копчену рибу.


" Справдi, мiй дорогий друже. Холмс вiдкинувся на спинку стiльця i затягнувся сигаретою. Дим вився до стелi. "Пропозицiю доктора Нокса було досить драконiвським. Якщо б вiн заразив населення легеневою чумою, не було нiяко╖ гарантi╖, що вона заразить тiльки тих, кого вiн вважав марними ".


"Саме так!" Я помахала шматочком намазаного маслом тосту. "Вiн мiг випустити заразу, яка знищить людство з лиця землi".


Якийсь час ми швидко сидiли, обдумуючи жахливу можливiсть.


"I все ж, - сказав я, - вiн мертвий, i це ма" покласти край усьому справi".


Холмс помовчав. " Чи це Так?


Вибита з колi╖, я подивилася на нього. "Що, чорт вiзьми, ти ма"ш на увазi?"


"Були один або два моменти," повiльно вiдповiв вiн, " коли я вловив недоброзичливу силу, що сто╖ть за дiями Нокса. Присутнiсть, яке, як я думав, було зупинено".


" Я не розумiю, Холмс.


Вiн посмiхнувся менi майже по-доброму i налив ще чашку чаю. "Не кору себе', як кажуть шотландцi. Без сумнiву, мене турбують примари".


Я намазала маслом ще один шматочок тосту. " Як скажеш.


" Думаю, що так. "Холмс кидком вiдправив сигарету в полум'я. " Зрештою, вогонь - великий очищувач.


* * * *


Примiтка редакцi╖: Iсторiя Карли Купе дуже вiльно заснована на радiопрограмi "Пригоди волинки з привидами", написану за сценарi"м Ентонi Бушi i Дениса Грiна, спочатку транслювалася 17 лютого 1947 року.


OceanofPDF.com


ОСТАННIЙ ТРЮК СУНЬ ЧИН ФУ, Адам Бо Макфарлейн


Не по сезону спекотний червень принiс гарячкове спалах кримiнально╖ активностi, змусивши Скотленд-Ярд бути зайнятим, а Холмса з допомогою пасти i ножиць заносити газетнi статтi в альбоми. Незлiченнi вiдвiдувачi будинку 221B по Бейкер-стрiт дiлилися сво╖ми проблемами. Але тим влiтку, без прохання клi"нта, Холмс розкрив вбивство людини пiсля того, як ми стали свiдками цього власними очима.


У Уитмондей сонце свiтило допiзна, Мерi вiдвiдувала родину, тому я попросив Холмса при"днатися до мене на вар'"те з участю фокусника Сунь Чин Фу. Я сподiвався, що чарiвне шоу з неймовiрними номерами розважить людини, чи" ремесло - пояснювати та"мницi. У солом'яному капелюсi i з тростиною вiн при"днався до мене на вечiрньому поданнi.


Лавки в залi були заповненi людьми з усiх верств суспiльства. Сцена була багато прикрашена i завiшана завiсами. Ми слухали спiвакiв, танцюристiв i акробатiв, а також ╖ли запечений арахiс, булочки "Челсi" i м'ятну воду. Сунь Чин Фу приберегли для грандiозного фiнiшу, хоча ми i не пiдозрювали, наскiльки масштабним вiн буде.


Одягнений у яскраво-синю мантiю, розшиту золотими зiрками та мiсяцями, Сан левiтував свого помiчника i витягав бiлих зайцiв з шапочки чарiвника. Його помiчниця, Гавкiт Вей, була одягнена в чорне плаття i з довгими соболиными волоссям. У не╖ було жовте схiдне обличчя з темними очима.


Грандiозним фiналом був знаменитий трюк з ловом куль. Гавкiт Вей попросив покликати добровольця, який був солдатом або колишнiм солдатом. Я пiдняв руку. Вона спустилася вниз i пробралася в натовп, вибравши чоловiка i попросив його вийти на сцену.


Поки солдат просувався вперед, вона попросила покликати iншого добровольця. ╥╖ не було поруч зi мною, але я знову пiдняв руку. Шерлок подивився на мене з легкою глузливою посмiшкою.


I знову мене не вибрали. Новий доброволець позначив кулю. Гавкiт Вей подякував його, кинув кулю в вiдро, потiм вiднiс вiдро на сцену.


Коли Гавкiт Вей пiдiйшов до солдата-добровольцевi, який зараз був на сценi, вiн представився як Аластер Франклiн.


Вона вибрала кулю з вiдерця. " Це рiл-куля, Аластер? - запитала вона, запинаючись, по-англiйськи. Вiн погодився. Потiм Вей запитав: "Ти бачиш, як це позначено скрачисом?" Вiн знову погодився.


Хвилювання вирувало в менi. Я вже бачив цей трюк ранiше: доброволець заряджав пiстолет i стрiляв з нього в Сунь Чин Фу. Але Сан спiймав кулю рукою i показав солдатовi, який впiзнав ╖╖ по подряпин, залишеним iншим добровольцем в натовпi. Я подумав: "Нехай Холмс спробу" пояснити це!"


Аластер Франклiн i Гавкiт Вей стояли в лiвому кiнцi сцени. Сан стояв у правому кiнцi. Асистент простягнув Франклiну гвинтiвку. Вiн нагадував Джезайль, що поклав кiнець мо╖й кар'"рi в армi╖, за винятком того, що це був бiлим, iнкрустованим кiсткою i посипаний дорогоцiнними каменями.


Вона дiстала чорний порох i шомпол. Тримаючи рушницю вертикально на сценi, Франклiн насипав чорний порох через дуло в стовбур. Вiн вставив кулю.


Вей простягнув йому шомпол, потiм насипав кулю i порох в стовбур.


Як тiльки шомпол був проткнуть з кiнця в кiнець стовбура, вона жестом зажадала шомпол. Франклiн повернув його, i вона вiдiйшла, розчинившись в тiнi за сценою.


Вiн звiв курок i вставив капсуль пiд курок. Коли Франклiн пiдняв пiстолет, заграв оркестр. В повiтрi пролунав барабанний дрiб. "Готово!" - Стрiляй! - крикнув Сунь Чин Фу. "Цiлься!" Солдат притулив рушницю до плеча i подивився уздовж стовбура. Чарiвник крикнув: "Вогонь!"


Пострiл вiдбився вiд стiн, коли Сунь Чин Фу впав на колiна i закричав: "Томазина!"


Я подивився на Холмса, на обличчi якого застигло вираження невпевненостi, потiм схопив його за руку, i завiсу почав опускатися.


" Ватсон, що ви робите? - запитав я.


"Цього не повинно було статися - у нього дiйсно стрiляли".


Коли ми дiсталися до сцени, Сан лежав горiлиць на дошках, його костюм був залитий кров'ю. "Я лiкар!" - Я лiкар! - вигукнула я. Розiрвавши шовк, я вiдiрвала латуннi гудзики вiд петель. Куля пройшла крiзь нього, залишивши рановi отвори в животi до спини.


Завiса на сценi являв собою полотнище. На дальнiй його боцi ми могли бачити оркестр, ряди стiльцiв i вихiднi дверi в глибинi. Музиканти заграли "Боже, бережи королеву", а потiм глядачi встали, щоб заспiвати.


Сан хапав ротом повiтря, задихаючись. Вiн закашлявся, з рота бризнула кров, потiм вiн був мертвий. Його голова вдарилася об пiдлогу, збивши капелюх. Його коса вiдокремилась вiд голови, коли чорна матерчатий стрiчка вислизнула з-пiд зачiски, приховувала лiнiю росту волосся. Глянувши на його обличчя, я побачила, що його колiр обличчя i схiднi риси були ретельно пiдiбранi косметикою.


Я закрив йому очi i пiдняв очi. Iнспектор Лэннерс стояв поруч з Холмсом, дивлячись поверх мене. "Я був у залi", - сказав вiн.


Сцена являла собою похмуру сцену, коли ми стовпилися навколо трупа. Люди виходили з театру. Поки тiло Сунь Чин Фу лежало нерухомо, пари трималися за руки, а матерi забирали сво╖х розваг дiтей.


Холмс оглянув сцену. Вiн дiстав кишеньковий об'"ктив i обiйшов стiну. "Ланнерс", - сказав вiн, - "куля застрягла", - сказав вiн, вказуючи. Холмс вiдiрвав його вiд шпалер i покрутив пiд збiльшувальним склом. Зброя, якою прокололи Сун Чiнг Фу, перетворилося в безформний шматок металу.


"Чи це Могло бути зроблено з iншо╖ збро╖? Хтось в залi або сховався бiля сцени?" Запитав Лэннерс.


Холмс похитав головою. "Ми б почули окремий пострiл. Сунь Цзин Фу, мабуть, був убитий зi свого власного пiстолета; в iншому випадку був би виявлений пострiл з iншого вогнепально╖ збро╖. Жоден стрiлець не змiг би розрахувати час пострiлу зi сво"╖ збро╖ так, щоб вона вистрiлила одночасно.


"Не погодилися би ви при"днатися до нас у Скотленд-Ярдi?" - Запитав Лэннерс.


"Я б не хотiв, щоб було по-iншому", - вiдповiв Холмс.


* * * *


Полiцейськi вiдвезли солдата i робочого сцени Сунь Цзин Фу в Скотленд-Ярд, а ми пiшли за ним на таксi. Нову будiвлю столично╖ полiцi╖ було двоповерховим з сiрого гранiту з червоними i бiлими смугами цегли. Вiкна на фронтонах i мансарднi вiкна виходили ще на п'ять поверхiв. Лiхтарi вздовж набережно╖ Вiкторi╖ горiли в густiших сутiнках.


Коли ми прибули, Ланнерс дозволив нам зустрiтися з Аластером Франклiном. У великого чоловiка були бакенбарди, сполученi з вусами. З його свiтлих волосся стирчали сивi волосини, а шкiра мала засмаглий вiдтiнок.


Холмс запитав: "Ви знали Сунь Цзин Фу? У вас були з ним дiловi стосунки?"


" Нi, iнспектор.


Холмс пiдняв руку. " Просто мiстер Холмс. Ви бачили його ранiше?


"Я служив у флотi, позавчора повернувся з Олександрi╖. Моя дружина i наш син були на виставцi - я думаю, вони будуть цiкавитися, що зi мною трапилося". Незважаючи на його кремезну статуру, його руки тривожно тремтiли. "Я не знаю, що сталося на сценi; все, що я робив, було так, як менi сказали".


"Ви знали, що вас оберуть з натовпу?"


Вiн знизав плечима, пiднявши долонi вгору, i похитав головою. "Звiдки менi це знати?"


Холмс повернувся до Лэннерсу i запитав: "Де пiстолет?"


Замкнувши моряка в кiмнатi для допитiв, iнспектор провiв нас у кабiнет, де на столi лежав дульнозарядник. Приклад гвинтiвки був п'ятикутний з загнутим кiнцем вгору. Весь приклад був пофарбований у бiлий колiр i застiбався блискучими ╜удзиками, схожими на дорогоцiннi каменi.


"На цих додаткових гвинтах крiпиться винятково яскраво виражений тримач для шомпола, замiню" оригiнальний". Холмс вказав на тонку трубку пiд стовбуром, що йде вiд казенно╖ частини до дульному зрiзу.


Ланнерс вiдкрив дверi i впустив помiчницю фокусника. На нiй був чорний козак. Гавкiт Вей села, потiм зняла перуку. ╥╖ золотаво-руде волосся кольору тицiана контрастували з каскадом ╖╖ темного перуки.


"Ви теж не китаянка?" - Запитала я.


Гавкiт Вей погодився. "Ми були iндусами, мусульманами та iндiанцями. Мо╖м чоловiком був Сунь Цзин Фу. Його справжн" iм'я Сесiл Уиндхэм".


"Ви, мабуть, Томазина, iм'я, яке вiн вимовив", - сказав Холмс.


Вона кивнула, потираючи особа. Макiяж, який затемнял ╖╖ обличчя i пiдкреслював очi, розмазався.


"Як ви з ним познайомилися?" - Спитав Холмс.


"Я була танцiвницею в Америцi, коли Сесiл найняв мене сво╖м асистентом. Коли вiн при╖хав в Лондон, вiн став Сунь Цзин Фу".


"Як працю" трюк з ловом куль?" - Спитав Холмс.


"Я не знаю. Сесiл нiколи не пояснював менi цей трюк", - сказала вона.


"Що повинно було статися?" - запитав вiн.


"Передбачалося, що вiн зловить кулю в свою руку".


"Але ви не можете зловити кулю в руку!" - Вигукнув Ланнерс.


Асистент знизав плечима. " Сесiл так i зробив.


"Розкажiть менi про вашу роль у цьому трюку," попросив Холмс.


"Людина в натовпi познача" кулю. Коли я виходжу на сцену, я замiняю кулю iншого. На тiй, якою я ╖╖ замiняю, " моя власна маркування. Потiм, коли куля випущена, Сунь Цзин Фу ловить ╖╖. Вiн показу" ╖╖ солдату - i це та сама, яку я позначив ".


"Це та сама куля?" Холмс засунув руку в кишеню i витягнув кулак. Розтиснувши пальцi, вiн показав кулька для мiнье.


Особа Томазины побiлiло. " Як... як ти...?


" Вiн був затиснутий у нього в руцi, коли Уотсон намагався врятувати його. Очевидно, що куля не повинна була вбивати, але замiсть цього вiн повинен був тримати свою кулю так, як якщо б вона вилетiла iз стовбура i потрапила йому в руку ".


"Тодi куди повинна була потрапити куля з пiстолета?" запитала вона.


"Можливо, солдат повинен був вiдстрiлюватися i насправдi не потрапити в Сунь Цзин Фу?" Запитав Ланнерс.


"Ви ма"те на увазi, що якимось чином солдат не прицiлився б?" Сказав Холмс.


Ланнерс задумався. "Чи мiг Сунь Чин Фу створити якусь iлюзiю, щоб солдатiв насправдi не цiлився належним чином?"


"Це не краще, нiж сказати "чари", " сказав Холмс.


Томазина погодилася. "Я брала участь у кожному виконаннi цього трюку, але не помiтила нiяких змiн на сценi".


"Можливо, передбачалося, що це було пiдлаштовано? Можливо, солдат був конфедератом?" Сказав я.


"Ми вже поговорили з солдатом. Я переконаний в ╖╖ невинностi". Сказав Холмс.


Я додав: "Можливо, в залi був спiльник. Хтось, хто вистрiлив би в сторону вiд Сунь Чин Фу. Але, швидше за все, вона вибрала когось iншого".


"Нi, сер! Це неправда", - сказала Томазина.


"Можливо, хтось розкрив його американську особистiсть?" - Запитав я.


Холмс похитав головою. "I цей чоловiк знав секрет фокусу i, бiльше того, мав достатнiй доступ, щоб зiпсувати його? Я думаю, це малоймовiрно". Вiн продовжував говорити. " У Уиндхэма були якiсь вороги?


Вона похитала головою. " Його турбували тiльки iншi фокусники, у яких було бiльше справ, нiж у нього.


"А як щодо ворогiв всерединi шоу? Ви або iншi його помiчники?"


" Зовсiм нi, мiстере Холмс. В Америцi я була бiдною танцiвницею, у яко╖ нiчого не було. Коли Сесiл зустрiв мене, вiн ледве мiг дозволити собi заплатити менi i купити ╖жу для себе ... Але разом ми приготували щось особливе, чи не так? В ╖╖ очах блиснула сльоза.


Заговорив Ланнерс. "Iдiть усi додому i вiдпочиньте. Сьогоднi ввечерi ми бiльше нiчого не дiзна"мося. Приходьте завтра, i ми зможемо продовжити зi свiжими очима".


"У нас на очах був убитий чоловiк. Можна менi вiдпочити, Ватсон?" Холмс зiм'яв двома кулаками свою солом'яний капелюх.


* * * *


Ми повернулися на Бейкер-стрiт дуже пiзно. Я погодився залишитися на нiч, як у старi добрi часи. На наступний ранок, як тiльки ми закiнчили снiдати, хлопчик-паж представив Томазину Уиндхэм. Тремтячими руками вона зняла капелюшок.


"Будь ласка, мiстере Холмсе, ви повиннi менi допомогти. Я у вашо╖ влади", - сказала вона.


Шерлок вiдiйшов вiд камiна i привiтався з нею. "Заспокойте сво╖ нерви, i ми зможемо обговорити це питання".


Перш нiж сiсти, Томазина пiдiйшла до вiкна, роздивляючись сад за будинком i довгi тiнi, що вiдкидаються низьким ранковим сонцем.


Ми откинулись в крiслах, поки нерви нашо╖ гостi заспокоювалися келихом брендi. "Я хочу скористатися вашими послугами," сказала вона Холмсу.


Я взяв пляшку брендi з камiнно╖ полицi, знову наповнив ╖╖ келих, потiм повернув його на колишн" мiсце поруч з вазою з лiлiями i вазою з павиним пiр'ям.


- Чим ми можемо вам допомогти, мадам? - спитав Холмс.


" Полiцiя пiдозрю" мене.


"Я так не думаю".


" Але вони це зроблять, мiстер Холмс, вони це зроблять! Це тому, що я хочу продати шоу Сунь Цзин Фу Майлзу Кавендишу, фокусника-конкуренту. Роками мiстер Кавендiш намагався купити трюки Сесiла або заплатити за частку. Тепер я хочу запропонувати йому все - реквiзит, персонал, майбутнi замовлення.


"I вони вважатимуть це за прибутком вiд смертi Сесiла? Прибутком, що в першу чергу спонукала вас убити його?" Спитав Холмс. "Скiльки грошей ви можете заробити?"


По ╖╖ обличчю текли сльози. Коли вона витирала пудру, я побачила, що з вiком на ╖╖ обличчi з'явилися тривожнi зморшки. ╥╖ вi╖ злиплися вiд болю. Вона хотiла щось сказати, але в не╖ перехопило подих.


"Шоу для мене нiчого не варто. Сесiл був по вуха в боргах. Продажу всього цього буде достатньо, щоб розплатитися з його боргами, але не бiльше того. Виступ Сунь Чин Фу мало успiх, але Сесiл розорив нас фiнансово. Вiн накопичував рахунку та витрачав в борг у компанi╖ жiнок, про якi я не хочу говорити. Я розорений! Тiльки погляньте на газети!"


Вона жбурнула на стiл "Морнiнг Мiррор". На розворотi було написано: "ДРУЖИНА ВБИВА╢ ФОКУСНИКА ПIД ЧАС ФIНАЛЬНОГО ПОДАННЯ".


"Завтра вони назвуть чи"-небудь iнше iм'я", - запевнив я ╖╖. "А ще краще, якщо ця газета забуде про цю iсторiю, а "Iвнiнг Мiррор" звинуватить когось iншого".


"Ви дума"те, це вiн спланував? Вiн покiнчив з собою?" - Спитав Холмс.


"Хотiла б я знати, хоча я так не думаю. Вiн не з тих людей, якi думають про таку смерть". Вона подивилася на Холмса. "Сесiл не пiдда"ться спалахiв емоцiй. Навiть коли злий або засмучений ".


"Можливо, вiн був повною протилежнiстю i останнiм часом був тихим або замкнутим?"


"Останнiм часом вiн у прекрасному настро╖. Вiн такий самий балакучий i врiвноважений, як завжди. Про Мерi, допоможи менi, я не можу змусити себе сказати "вiн був'. "Вiн "" для мене - вiн не може пiти. Я не можу цього допустити. - Вона знову заплакала. " Але ми в такому боргу! Якщо я не погоджуся з тим, що його бiльше нема", кредитори заберуть останнi крихти з мо"╖ комори.


Холмс зiтхнув. " Вiдправте Майлза Кавендiша всередину.


╥╖ ридання припинилися. "Звiдки ти зна"ш?"


" Ви виглянула назовнi, я гадаю, вас чека" чоловiк. Якщо це не Майлз Кавендiш, то за вами напевно стежать.


Вона пiдiйшла до вiкна i вiдчинила його, потiм махнула рукою. Через кiлька хвилин до нас при"днався незнайомець. У нього була маленька борiдка, зростаюча на кiнчику пiдборiддя по модi Дiзраелi, але вона починалася прямо пiд губою i спускалася вниз. Очi у нього були чорнi i глибоко посадженi.


"Ах, Дивовижний Кавендiш!" Зауважив Холмс. "З фiрмовим номером 'Зникаюча ледi'. Колега-фокусник. Можливо, це ви вбили Сунь Чин Фу?"


Вiн насупився. " Запевняю вас, нiщо не може бути далi вiд iстини. Сунь Цзин Фу не був другом, але i ворогом теж. Припускати, що я вбив Сунь Чин Фу заради його бiзнесу, все одно, що пропонувати тобi вбити Лестрейда, щоб отримати бiльше справ для розкриття.


Холмс посмiхнувся. "Дуже добре, хто, по-вашому, його вбив?"


" Знехтуваний коханець, розлюченi кредитори або навiть вiн сам? Якщо вiн покiнчив з собою, не слiд нам пошукати записку?


"Якщо вiн вчинив самогубство, то який механiзм? Томазина, ви кажете, що не зна"те, як спрацював трюк, але як вiн його встановив?" Спитав Холмс.


Вона знизала плечима. "Я не знаю. У всiх нас були справи - я готувала iншi речi, поки вiн працював над пiстолетом".


- Вiн що-небудь робив зi збро"ю пiсля вистави? - спитав Холмс.


Вона кивнула. "Чому б i нi! Бачиш, рушниця не призначалося для стрiльби. Тому кожну нiч Сесiл розбирав рушницю, щоб витягти кулю. Вiн висипав порошок i теж поклав його назад в контейнер ".


"Зазвичай пiстолет не стрiляв? Якщо це не передбачалося, то як Сесiл iмiтував звук стрiлянини?"


Вона знизала плечима. "Все це було частиною магi╖ Сунь Цзин Фу".


"Де вiн був перед шоу? Що вiн робив?"


Томазина мовчала; замiсть не╖ заговорив Кавендiш. "Сунь Чин Фу був у компанi╖ жiнки, крiм сво"╖ дружини".


"Звiдки вам це вiдомо?" - Спитав Холмс.


"Його яскравi свiтськi звички були вiдомi всiм у клубi Бiксбi, членами якого ми обидва були".


" Менi необхiдно допитати цю жiнку, мiстер Кавендiш. Повiдомте ╖╖ iм'я в Скотленд-Ярд, i вони доставлять ╖╖ на допит.


Холмс повернувся до Томазине. " Ви просите про допомогу, мадам, i я запропоную ╖╖. Але навiть без вашого прохання я б довiв справу до кiнця. На мо╖х очах помер чоловiк. На карту поставлено честь мого ремесла.


Ревнощi, гнiв, жага помсти - нiчого цього я не бачив на обличчi дружини. На ╖╖ обличчi читалося тiльки нiмий вiдчай. " Дякую вам, мiстере Холмс.


* * * *


Ми повернулися в столичну полiцiю. Годинна башта парламенту дивилася на нас поверх будинку Святого Стефана. Ланнерс пояснив Холмсу, що жiнка знайдена, i вони обговорили, якi питання вже були заданi, i ╖╖ вiдповiдi. Як тiльки Холмс наситився цi"ю iнформацi"ю, Ланнерс проводив нас в ту саму кiмнату, де допитували Аластера Рейнольдса.


Увiйшовши в офiс, вона стала чекати. Я помилую поряднiсть цi"╖ жiнки, приховавши iм'я, але опишу ╖╖ як молоду шотландку, одягнену в норфолкский жакет з рукавами з баранячо╖ ноги i спiдницю. ╥╖ волосся вiльно вилися над зеленувато-блакитними очима.


"Запитань вiд одного констебля було недостатньо, тепер вiн наводить ще двох?" - пробурмотiла вона.


"Я Шерлок Холмс, незалежний детектив-консультант, а це доктор Джон Ватсон, який лiкував Сесiла Уиндхэма в останнi хвилини його життя".


"Ну? Що тобi вiд мене потрiбно?"


" Як довго ви були знайомi з Сунь Цзин Фу?


"З початку лiта", - сказала вона. "Коли вiн тiльки почав показувати сво" шоу, вiн знайшов мене працю" в пральнi i запросив на безкоштовний денний спектакль. Коли я ╖хав, я не знав, що це Сунь Цзин Фу. Але, зайшовши до мене пiзнiше, вiн сказав менi - i потiшив мене сво"ю спритнiстю рук ".


" Тепер подумайте гарненько, мiс. Вiн вам щось обiцяв? Його погляд став напруженим.


Вона закотила очi i розсмiялася. " Всi чоловiки обiцяють, мiстере Холмс. Сесiл не був винятком.


" Але що вiн тобi пообiцяв?


"Що вiн любить мене, що ми можемо бути разом. Вiн хотiв заснувати туристичну компанiю i подорожувати зi мною. Спочатку в Шотландi╖, а потiм на Континент або в Пiвденну Америку. Вiн обiцяв, що ми можемо бути щасливими разом.


"А що на рахунок його дружини?"


Вона вiдвела погляд. "Я знала, що вiн одружений, але вiн нiколи не згадував про не╖. I я нiколи не питала. Я сказала, що всi чоловiки обiцяють, але я не думаю, що вони виконують сво╖ обiцянки".


" Ви знали, що його дружина жила з ним тут, у Лондонi?


Вона ухильно знизала плечима.


" Китаянку, яка не говорила на нашiй мовi, яка нiчого не знала про нашiй кра╖нi i культурi?


Вона скривилася i опустила погляд. " Будь ласка, перестань, менi вiд тебе погано. Менi соромно.


Вiн тихо пробурмотiв: "У бiдно╖ жiнки тут нема" нi сiм'╖, нi пеннi на ╖╖ iм'я. Швидше за все, вона помре в канавi. Вона полонянка без стiн". Потiм голос Холмса став твердим, як криця. - Iз-за вашо╖ жiночо╖ iнтриги загинув ╖╖ чоловiк, "диний чоловiк, якому вона довiрила свою жалюгiдну життя!


Жалiбний крик зiрвався з губ жiнки. " Нi, мiстере Холмсе! Я зiзнаюся вам у всiх сво╖х грiхах, але я не будувала планiв проти Сесiла! Я не маю до цього нiякого вiдношення! Я благаю вас повiрити менi! Вона закрила обличчя руками i заплакала.


Холмс подивився на Ланнерса. " Виведiть ╖╖. Вона нам нi до чого.


Коли вiн проводжав ╖╖ з кабiнету, я зауважив: "Холмс, ви холоднокровний брехун".


"Тим не менш, я збудив у нiй правду. Тепер нам слiд ще раз оглянути пiстолет".


Повернувся Ланнерс i повiв нас до "Джезайлю". Холмс пiдняв його i оглянув, крутячи в руках.


"Цi гвинти здаються дивно розташованими", - сказав вiн. Вiн полiз у торбу за iнструментами, потiм повiльно вийняв гвинти. Без них стовбур i трубка шомпола вiдокремилися вiд казенно╖ частини.


Вiн взяв шуруп i уважно оглянув рiзьблення, потiм навiв збiльшувальне скло на отвори в уламках гвинтiвки.


"Еврика, джентльмени!" Холмс посмiхнувся i знову зiбрав Jezail.


Сумiш здивування i полегшення вiдбилася на обличчi Ланерса. - В чому справа, Холмс? - запитав я.


"Солдат, Аластер Дейтон, зарядив рушницю порохом та кулею", - сказав Холмс, проводячи пальцем вiд отвору по всiй довжинi стовбура.


"Так, продовжуйте," сказав Лэннерс.


"Ударно-спусковий механiзм гвинтiвки, однак, заблокований вiд стовбура. Замiсть цього вiн вигляда" сполученим з цi"ю трубкою, яка, як я помiтив вчора, бiльше, нiж тримач для шомпола ". Вiн торкнувся додаткового вiддiлення.


Я кивнув. "I Гавкiт Вей - Томазина - прибрала шомпол назад. Солдат не поклав його туди пiсля того, як куля була заряджена. Сам пiстолет був частиною трюку?"


" Вiрно. Це була додаткова камера для стрiльби. Повинно бути, Сунь Чин Фу пiдсипав сюди порох перед виставою. Коли трюк спрацьову" правильно, солдатiв натиска" на спусковий гачок, i порох у цьому патроннику запалю"ться. Але порох в стовбурi залиша"ться недоторканим."


"Так що ж сталося в цьому випадку?" Запитав Ланнерс.


"Все почина"ться з використання старого рушницi. Фальш-патронник i справжнiй стовбур, мабуть, були зiбранi багато рокiв тому. Щоб скрiпити ╖х з казенно╖ частини ствола, в ньому були просвердленi отвори. Гвинти виходять з приклада, проходять через додатковий патронник i входять в стовбур. Мiж гвинтом i отворами, скрiпними деталi, поступово накопичувалася iржа. "


Погляд Ланнерса став розсiяним. " Все це дуже цiкаво, Холмс, але...


" Терпiння, iнспектор! Як я вже казав, коли це з'"днання зiпсувалося, утворилося невелике отвiр. Порох зi стовбура просочився в отвiр, де гвинти скрiплювали пiстолет. Сунь Цзин Фу нiколи не чистив його належним чином, вiн просто витрушував порошок. З часом, при послiдовних дiях, надлишковi частинки накопичувалися, утворюючи заряд, що проходить через отвiр. Так що тепер, коли спалах вiд капсуля-ударника перемiстилася в пота"мну камеру, вона також потрапила в стовбур. Таким чином, всi рушниця вистрiлила i куля була випущена ".


Щоб довести свою точку зору, Холмс узяв зi столу глечик з водою i повiльно налив ╖╖ в бочонок. Через мить з прикрiпленою до нього трубки закапали краплi. " Бiдний Сесiл Уиндхэм поняття не мав, що сталося, коли вiн помер.


До кiнця дня Ланнерс звiльнив Аластера Дейтона. Пiзнiше в тому ж мiсяцi тiло Сесiла Уиндхэма повернули в Сполученi Штати разом з його вдовою.


До наступного ранку газети майже не згадували Сунь Цзин Фу. Не було жодних згадок нi про його дружину, нi про Холмса.


Вiн розсмiявся. "Помилка, яку, я впевнений, ви виправите!" З посмiшкою прикривши очi, вiн сказав: "Я допомiг незлiченнiй кiлькостi людей, Ватсон, але не очiкую, що мене запам'ятають. Нi, "динi спогади, пов'язанi з Бейкер-стрiт, будуть пов'язанi з восковими фiгурами мадам Тюссо або з вiдвiдуванням зоопарку в Риджентс-парку в дитинствi ".


Я посмiявся разом з ним, пообiцявши собi коли-небудь написати про цю пригоду, щоб увiчнити пам'ять про Шерлока Холмса, а також трагiчну смерть людини, якого Лондон знав як Сунь Чин Фу.


OceanofPDF.com


КАЗКА доктора ВАТСОНА, автор Thos. Кент Мiллер


Я колекцiоную старi рукописи i опублiкував кiлька книг на цю тему. Останнiм часом менi не було чим зайнятися, i я мляво бродив по Iнтернету, просто вводячи цiкавi слова, якi приходили на розум, рiзнi пошуковi системи, а потiм переходячи по посиланнях на iншi посилання, все глибше i глибше занурюючись в те, що в кiнцевому пiдсумку ма" стати свого роду цифровими катакомбами Мережi.


Зрештою, щось швидко промайнуло у мене перед очима, коли моя миша клацнула в бiк. Я вiдступив назад i побачив чорно-бiлу фотографiю старого вицвiлого листка паперу з фiрмовим заголовком "Джон Х. Ватсон, доктор медицини" i вiтанням "Мiй дорогий Холмс": мо" серце шалено забилося, коли я нарахував всього 31 сторiнку, написану гордим i округлим, але часто тремтячим почерком. Всi чотири поля деяких листiв були заповненi рясними коментарями, написаними абсолютно iншим i корявим почерком. Нижче наводиться документ дослiвно з примiтками на полях, поданими в дужках пiсля приблизних мiсць тексту, на якi вони посилаються. На першiй сторiнцi було втиснуте наступне примiтка , що почина"ться в верхнiй частинi сторiнки над фiрмовим бланком i йде вiд обох полiв до нижньо╖ частини листа:


[Боже! Мiстер Холмс сьогоднi досить сварливий. По сутi, вiн наказу" менi писати пiд диктовку, i я вже подумую нагадати йому, що я не його секретарка, а його стара квартирна хазяйка, яка при╖хала з при"мним замiським вiзитом до свого ексцентричного колишньому мешканцевi. Я вважаю, вiн роздратований, тому що тiльки що повернувся з по╖здки за кордон за бозна-якiй справi i, на свою бiду, злiг у лiжко з грипом. Я розставляла його провiзiю в коморi в якомусь подобi порядку, з полицею, уставленою баночками з рiзними сортами меду, коли вiн покликав: "Мiсiс Хадсон, можу я попросити вашо╖ допомоги, будь ласка? Я радий бачити, що наш доктор Ватсон викро╖в кiлька хвилин зi свого напруженого графiка для листування. Менi дуже непри"мно турбувати вас, але я намагався прочитати цi листи, i з-за того, що почерк нашого друга погiршився, а очi сльозяться через цього клятого грипу, у мене виникли деякi труднощi. Можу я попросити вас посунути цей стiлець, щоб влаштуватися зручнiше, i менi прочитати вголос цi послання? В такому виглядi вони досить тривалi ". Звичайно, я погодився. "I ще," продовжив вiн, - я був би вдячний, якщо б ви, будь ласка, записали будь iмпровiзованi коментарi, якi я можу зробити пiд час вашого читання. Моя пам'ять вже не така гостра, як ранiше, я не хочу втрачати нитку власних думок пiзнiше, якщо менi коли-небудь знадобиться повернутися до них, i коли вони бiльше не будуть зручно зберiгатися в мо╖й головi ". ] [Щоб не заплутати запису мiстера Холмса, я повинен сказати, що конверт з цим першим листом був проштампований 15 червня i, мабуть, прибув близько десяти днiв тому, оскiльки сьогоднi 28 червня.]


Джон Х. Уотсон, доктор медицини.


13 Червня 1924 року


Мiй дорогий Холмс:


Важко повiрити, що шiсть тижнiв тому я завдала вам свiй чудовий вiзит на вашу маленьку ферму в Сассекс-Даунс. Хоча на якомусь рiвнi я завжди розумiв, що бджiльництво по-сво"му унiкальне i надзвичайно задовiльно для тих, хто любить комах, я насмiлюся сказати, що ви перетворили це заняття у форму мистецтва. Вашi вулики - справжнi мiста, в яких живуть вищi i нижчi класи суспiльства. Я знаходжу це чудовим, незалежно вiд того, скiльки разiв я вiдвiдую ╖х! А мед, яким ми намазували тости на снiданок, був просто божественним. Я шкодував, що не змiг затриматися довше, нiж на тиждень, але моя робота, навiть на даному етапi мого життя, пов'язана з багатьма обов'язками, i я, на вiдмiну вiд вас, не зовсiм готовий до виходу на пенсiю.


Iронiя, однак, поляга" в тому, що не встиг я повернутися до сво"╖ квартири i практицi, як отримав телеграму вiд мого старого однокурсника по коледжу, Линвуда Реджинальда Маккейба, якого я, можливо, згадував раз або два в наших кiмнатах на Бейкер-стрiт, що вимагало негайних дiй.


В той момент, коли я почав серйозно вивчати медицину, вiн вивчав математику, а пiзнiше зайнявся архiтектурою, зробивши собi непогане iм'я i вiдкривши власнi офiси. Наскiльки я розумiю, його сильною стороною був акцент на функцiональнiсть, i, наскiльки я пам'ятаю, його проекти включали продуктовi ринки i перукарнi, а в кiнцевому пiдсумку банки i фiнансовi центри. Вiн давно вийшов на пенсiю, купив овцеводческое ранчо в пiвденнiй Iрландi╖. Я не згадував про нього роками, i ось ця записка, в якiй вiн майже благав мене кинути все i прийти до нього на допомогу - саме в Iрландi╖!


Я зiбрав речi, ще раз домовився з двома мо╖ми багатостраждальними колегами, яким я у великому боргу, щоб вони роздiлили мо╖х пацi"нтiв мiж собою на цей час, i перед свiтанком виявив, що стою в клубочиться туман на узбiччi залiзничного вокзалу Вiкторiя. Було кiлька залiзничних пере╖здiв, два пороми, ще бiльше залiзничних пере╖здiв, принаймнi, один омнiбус i стiльки таксi, що я збився з рахунку, поки, нарештi, не дiстався до готелю Bottle Hill на головнiй вулицi маленького однойменного мiстечка приблизно в 45 милях на пiвнiч вiд Кiрка.


Власник повiдомив про мiй при╖зд Маккейбу, який прислав машину до сьомо╖ години вечора, коли було ще тепло i свiтло. Я сидiв на ╜анку вiлли мого старого друга з видом на довгий дiлянку горбистого зеленого пасовища, на якому паслися вiвцi i ягнята, якi наповнювали атмосферу сво╖м тужливим "ба-а-а", коли пастухи i ╖х собаки забирали ╖х на iншi пасовища.


Поки що, незважаючи на мо╖ енергiйнi розпитування, Маккейб не вiдразу перейшов до справи, щоб пояснити нi причини, з яко╖ вiн послав за мною, нi очевидну термiновiсть свого листа. З того мiсця, де я сидiв, вiн здавався здоровим, як скрипка, i все навколо здавалося досить безтурботним. Тiльки за простим, але рясним вечерею, приготованим i поданим його спiвробiтниками, вiн, нарештi, пояснив мету мого поспiшного вiзиту.


" Ватсон, - почав вiн, так i не донiсши вилку з запiканкою з баранини i моркви до рота. - Я попросив вас прийти, тому що у мене на руках невелика та"мниця.


"Що ж, тодi, Маккейб, я задоволений вашою вiрою в мою звитягу, але боюся, що з роками, незважаючи на всi мо╖ зусилля, я не перебуваю в однiй лiзi з мо╖м другом Шерлоком Холмсом, а вiн, як ви, можливо, зна"те, знаходиться в самотi, i його не можна турбувати нi за яких обставин".


" О, я поняття не мав. Але я питав не про мiстера Холмса, я запитував про вас, тому що моя загадка, схоже, ма" медичне об╜рунтування, i, природно, ваша репутацiя лiкаря вiдома всюди.


Повинен сказати, я вiдчув, що червонiю вiд цього зауваження.


"Ватсон, перш нiж я поясню проблему, я повинен передувати ╖╖ викладом деяких обставин. Мо╖м керiвником ранчо " людина на iм'я Дональд О Нерi. Вiн працю" зi мною багато рокiв. Весь мiй урожай, вiвцi, iншу домашню худобу i земля знаходяться пiд його наглядом. Кiлька днiв тому вiн мимохiдь згадав при менi, що помiтив живоплiт з кущiв терну, що виросла бiля однi"╖ з переправ через струмок.


[Ах! Тернина! Захоплююча штука! Я мiг би i повинен написати монографiю виключно про це кущi i його ягодах. Кажуть, що з нього був зроблений терновий вiнець Христа. А з тернини роблять чарiвнi палички! Насправдi, передбача"ться, що в ╖╖ гiлках живуть маленькi чоловiчки! Вiдомо, що жахливi злочини, навiть сiльський геноцид, мали в сво╖й основi припущення i передбачувану обiзнанiсть про тернику! Це не кущ, з яким можна жартувати, мiсiс Хадсон!]


Маккейб продовжив: "Дональд звалив на плече лопату, граблi i ножицi i попростував через пасовище. Я запропонував йому взяти з собою свого сина Тiга або iншого чоловiка, але вiн може бути впертим i сказав, що у них своя робота, i в будь-якому випадку для цього нема" причин, оскiльки вiн цiлком здатний впоратися з цим завданням сам. В цiлому вiн здавався щасливим i в доброму здоров'╖. Це було вранцi, коли його не було поруч, щоб доглянути за перегонкою стада.


У другiй половинi дня Тiг вирушив на його пошуки. Приблизно через годину прибiг один з пастухiв i сказав, що вони знайшли Дональда мiцно сплячого бiля струмка, але не змогли його розбудити. Його привезли, i я послала за доктором. Ми постаралися влаштувати Дональда зручнiше в його власному лiжку в його власному будинку за цим. Саме тодi ми виявили, що у нього на грудях росте невелике коло грибка. Мiсцевий лiкар, доктор Абернатi, який приблизно удвiчi молодше нас, зауважте, пiдтвердив, що Дональд був без свiдомостi, i пiдтвердив, що у нього на грудях рiс грибок, але все, що вiн мiг прописати, - це касторове масло. В iншому випадку вiн нiчого не мiг зробити, тому що Дональд явно втручався в справи фей ".


Я схопився i вигукнув: "Без свiдомостi! Фе╖! Чому ми сидимо без дiла? Покажiть його менi!"


" Поспiшати нiкуди, Ватсон. Бачте, все це сталося тиждень тому, а вiн, зда"ться, зовсiм не змiнився.


"Кома?" - Запитав я.


"Я не знаю. Ось чому я покликав тебе".


Фе╖! Холмс, ви можете в це повiрити? Мене чекали одне грубе пробудження за iншим!


"Ви говорите, що мiсцевий лiкар не може допомогти цiй людинi, тому що ваш чоловiк перебува" пiд прокляттям фе╖?"


" Боюся, це досить точно. Але, бачите, доктор - дитя цi"╖ кра╖ни. Вiн вирiс тут, по╖хав у Дублiн, а потiм у Лондон, щоб отримати медичну освiту, i повернувся, щоб приносити користь сво"му народовi. В результатi, зда"ться, що фольклор громади так само жива для нього, як i для його предкiв ".


" Годi про це. Покажи менi свого чоловiка.


Я схопила свою сумку, i ми вийшли за дверi. Маккейб повiв мене до прибудовi, яка знаходилася поруч з його будинком. Не встигли ми дiйти до дверей, як з не╖ вийшов молодий чоловiк i попрямував до нас. Йому було близько 20 рокiв, у нього було сильне, смагляве тiло, одягнене в мiшкуватi коричневi штани i вовняну сорочку в червону клiтку з довгими рукавами. Його штани пiдтримувалися парою жовтих пiдтяжок.


" Доктор Ватсон, це Тiг О Нiрi, син Дональда.


Ми недбало потиснули один одному руки. Було важко витягнути з хлопчика-яку iнформацiю, яка могла б менi допомогти. Його основним повiдомленням були аффектированные слова типу "Це зда"ться неправильним. Я не знаю, що й думати. Як ти дума"ш, ти можеш що-небудь зробити? Це просто не могли бути фе╖!"


В кiнцi кiнцiв я протиснувся повз хлопчика, сказавши: "Дозволь менi самому судити про це!"


Всерединi каюти я виявив в його лiжку лiтнього чоловiка того ж типу, що й хлопчик. Я почав огляд. Його пульс, температура, вiдтiнок шкiри - все вiдповiдало чоловiка, який мiцно спав. Я бачив, як його очi рухаються пiд закритими столiттями, як у людини, зануреного в глибокий сон. Я вiдкинула ковдру, щоб оголити його груди, i так, там був коло з лишайникового гриба дiаметром близько п'яти дюймiв, що оточував пляма жирно╖, покрито╖ пухирями i бульбашково╖ зеленувато-коричневою цвiлi. Я нiколи не бачив нiчого подiбного, i менi довелося змусити себе вiдвести погляд!


Маккейб торкнувся мо"╖ руки i тихо сказав: "Вона виросла. Коли ми знайшли його тиждень тому, це було всього лише невелика пляма, приблизно дюйм по дiагоналi".


Юний Тiг О Нерi сказав тодi: "Я пам'ятаю, як вiн смiявся, йдучи. Вiн жартома сказав, що сподiва"ться, що це не чарiвнi кущi, якi вiн планував вирвати! Мiй батько нiколи не сприймав подiбнi речi всерйоз. Зазвичай вiн пiдiгравав, коли серед нашого персоналу i мешканцiв села пiднiмалася тема фей, але вiн завжди говорив менi, що мiсцевi жителi неосвiченi i не знають нiчого кращого, i навiть заходили так далеко, що галлюцинировали музикою, яку вони називали музикою фей, в той час як вiн чудово знав, що нiяко╖ музики взагалi не було ".


Тiг продовжував пояснювати, що деякi з ╖хнiх сусiдiв досить часто залишали свiтло включеним або запалювали свiчки у вiкнах на нiч, щоб вiдiгнати цих iстот. З iншого боку, вiн чув про деяких мешканцiв iнших округiв, якi залишали вiскi на нiч для фей.


Що я повинен розумiти з усi"╖ цi"╖ нiсенiтницi. Що ж, одне можна сказати напевно: у мене вкрай хворий пацi"нт, i менi краще з'ясувати, що з ним. Я подбав про комфорт Дональда О Нiрi, а Маккейб домовився, щоб хто-небудь з менш нервових сусiдiв залишився з ним на всю нiч. Потiм ми перейшли в головний будинок.


Поки ми курили бiля багаття, я зрозумiв, що не бачив дружину О Нiрi, мати Тiга. Пiдходячи до теми побiчно, я мiг бачити, що Тiг, так само як i Маккейб, неохоче обговорював цю тему, але в кiнцi кiнцiв я дiзнався, що приблизно 15 рокiв тому, коли Тiг був всього лише хлопчиком, а Маккейб ще навiть не при╖жджав в цей район, мати Тiг була викрадена з власного будинку, або припускав це, i бiльше ╖╖ нiколи не бачили - хоча, звичайно, якийсь час ходили чутки, що ╖╖ бачили в Дублiнi, Лондонi i навiть Парижi. Бiльшiсть в окрузi вважало, що ╖╖ викрали фе╖"! Чесно кажучи, менi шкода, що я заговорив про це, оскiльки все, що я зробив, це розбудив поганi спогади.


Вони також пояснили, як на наступний ранок пiсля того, як Тiг знайшов О Нiрi, Маккейб влаштував вечiрку, щоб подивитися, що вони зможуть побачити. Насправдi у струмка була живоплiт з кущiв терну, i один з них був зрубаний i лежав зламаний на землi. Тiг показав Маккейбу мiсце, де вiн знайшов свого батька нерухомо лежить на спинi. Бiльше вони не побачили нiчого, що вказувало б на проступок або пустощi будь-якого роду. Це було так само, як якщо б у чоловiка стався iнсульт, i впав вiн там, де стояв.


Перед вiдходом на пенсiю я ясно дав зрозумiти, що, якщо я хочу допомогти, я повинен сам оглянути це мiсце i поговорити з лiкарем, i це було призначено на наступний ранок. Маккейб показав менi кiмнату, яка буде перебувати в мо"му зручному мiсцi пiд час мого перебування. Вона досить зручна, у нiй " три лампи, лiжко з балдахiном, шафа та мiцний дубовий секретер, на якому я сиджу i пишу вам цю записку. Я сподiваюся доповнити продовження додатковими даними завтра, перш нiж вiдправити його вам.


Джон Х. Уотсон, доктор медицини.


14 Червня 1924 року


Продовжую, Холмс:


Сьогоднi вранцi перед свiтанком я був представлений докторовi Абернатi (якого, до його честi, раннiй час, здавалося, анiтрохи не збентежив), i ми обговорили це питання за снiданком. Я допитав його досить твердо, не прямо заявляючи, що вважаю його некомпетентним. Тим не менше, нижче наводиться приблизний виклад нашо╖ розмови.


* * * *


"Доктор Абернатi," почав я, " я оглянув О Нiрi, i, хоча його симптоми дiйсно цiкавi, менi сказали, що без ретельного обстеження ви оголосили випадок безнадiйним i справою рук фей, i, бiльше того, ви заявили, що рицинова олiя рицинова олiя! - " свого роду унiверсальними лiками, яке знищить зростання грибка!"


"Доктор Ватсон, я б не зважився викласти якi-небудь факти саме такими словами, але мо" обстеження не було таким поверхневим, як вас змусили повiрити, i, бiльше того, я експерт з хвороб цих кра╖в, ╖х культури i народiв. I я жодним чином не припускав, що випадок Дональда О Нiрi безнадiйний. Будь ласка, приймiть як факт, що я пишаюся тим, що вмiю говорити зi сво╖ми пацi"нтами на зрозумiлiй ╖м мовi. Наприклад, при нормальних обставинах пояснили б ви батькам постраждало╖ дiвчинки, що, оскiльки ╖╖ сухожилля надколiнка прикрiплю"ться до горбочка великогомiлково╖ кiстки спереду i оскiльки це сухожилля також прикрiплене до нижньо╖ частини надколiнка, де прикрiплено сухожилля чотириголового м'яза, при розривi сухожилля надколiнка колiнна чашечка, отже, втрача" свою фiксуючу опору на великогомiлково╖ кiстки? Або ви просто скажете, що вона пошкодила колiно?


"У тому ж дусi", продовжив вiн, - iнодi менi просто необхiдно сказати сво╖м пацi"нтам, що ╖х вiдвiдали фе╖".


Тут, незалежно вiд його заявленого об╜рунтування, я був шокований i, мабуть, оглянув кожен дюйм.


"Хоча, я визнаю, - продовжив вiн пiсля паузи, - справедливостi заради i обмiркувавши це, я, безумовно, був неправий, роблячи таку пропозицiю Маккейбу, який " глибоко освiченою людиною. Вважаю, у сво"му ентузiазмi я iнодi не можу вiдокремити одну категорiю пацi"нтiв вiд iншо╖. Але скажiть менi, доктор, як би ви описали фею?


"Я? Чому у мене не було б причини спробувати!"


" Ублажь мене.


"Ну, я вважаю, що фея визнача"ться як маленький гумано╖д зростанням всього в кiлька дюймiв, з крилами, що живе серед квiтiв". Потiм на мене зiйшло натхнення. - Як Дiнь-Дiнь в "Пiтера Пена"!


"Що ж, це правда, що популярнi журнали i дiячi мистецтва в цiлому заохочували цей образ i роздмухували його до тако╖ мiри, що зараз вiн широко поширений i сприйма"ться як щось само собою зрозумiле. До тако╖ мiри, що сер Артур Конан Дойл був обдурений фотографiями фей Коттингли, якi були незграбно зробленi двома дiтьми ".


"Я не розумiю, що ти намага"шся сказати", - я ризикнула. "Звучить так, як нiби у тебе терпiння до феям не бiльше, нiж у мене".


"Тi крихiтнi фе╖, яких ви тiльки що описали, доктор, " продуктом багато╖ уяви мiських жителiв, якi належать до елiти, поетiв i драматургiв, художникiв i iлюстраторiв, якi ставлять себе вище сiльських жителiв i якi вважали себе витонченими i сучасними, особливо в кiнцi дев'ятнадцятого столiття. Однак фе╖ сiльськiй Iрландi╖ - це зовсiм iнша справа.


Я вже збирався перервати його, але вiн i чути про це не хотiв.


"Кельтський народ передавав перевiрену i достовiрну iнформацiю про фей приблизно протягом двох тисячолiть. Зупинiться, доктор, i задумайтеся, яка прiрва у часi - двi тисячi рокiв! Майте на увазi, цi люди не вмiли читати або писати, тому вони зберегли свою культуру живий i захищали благополуччя сво╖х родин i громад з допомогою усних традицiй. Якщо ви буду"те свiй будинок над стежкою фей, тримати дверi вiдчиненими ночами, щоб фе╖ могли вiльно проходити, iнакше ваш домашнiй худобу захворi" i помре. Доглядайте за новонародженими малюками, так як фе╖ замiнять ╖х сво╖ми, якщо ви не будете обережнi. Не чiпайте купу камiння в поле, так як фе╖, якi живуть всерединi купи, будуть завдавати вам нескiнченнi непри"мностi. Називаючи ╖х 'джентрi', або 'гарним народом', або 'прекрасною сiм'"ю", або подiбними термiнами, ви пом'якшите ╖х характер i отвлечете ╖х злiсть. Iснують тисячi таких директив, якi на диво мало змiнюються з плином часу i на подив специфiчнi для регiонiв. Правила i сприйняття можуть радикально змiнюватися вiд села до села, вiд округу до округу, навiть вiд нацi╖ до нацi╖. Наприклад, " поб"л веан в Корнуоллi, браунi в Шотландi╖, корриганы в Бретанi, в тилуит-тегу в Уельсi i в безлiчi iнших. I, звичайно, тут, в Iрландi╖, у нас " сидхе. Всi вони дивно схожi в чомусь i вiдрiзняються один вiд одного в iнших. I звiдти походять всi лепрекони, ельфи та бiльшiсть iншого маленького народца, що населя" цi землi!"


Я був приголомшений тим, що у цього доктора вистачило нерозсудливостi уникати мо╖х запитань так само ретельно, як полiтика! Я спробував повернути розмову до тем, якi я розумiю. "Яка, ви говорите, природа грибка?"


"Це простий мiцелiй гриба," вiдповiв Абернатi, " який " основною причиною появи чарiвних кiлець в грунтi i грибних кiл на полях та лiсах. Ви зна"те, що цi гриби можуть вирости досить величезними, якщо ╖х не викорiнити. У випадку з О Нiрi очевидно, що грибок якимось чином перейшов на його шкiру. Хоча це i не звичайне явище, але й не " чимось нечуваним, i дистилят, приготований з вареного касторово╖ олi╖, виявиться дуже ефективним, якщо втерти його в забруднену дiлянку ".


Чарiвнi кiльця! Чарiвнi традицi╖! Чарiвнi прокляття! Менi до смертi набридло слухати таку нiсенiтницю!


Пiсля снiданку i пiсля того, як цей так званий доктор пiшов, Тiг i Маккейб вiдвели мене до того мiсця, де О Нiрi був знайдений без свiдомостi. Це був хороший похiд, i оскiльки нi Маккейб, нi я не настiльки спритнi, як колись у днi нашо╖ молодостi, просуватися довелося повiльно. Ми попрямували до Бутылочному пагорба (тор, а не мiсто), який також назива"ться Нок Маг, i Тиег добровiльно розповiв, що мiсцевi легенди свiдчать, що глибоко пiд пагорбом знаходиться казковий мiсто, пронизаний проходами i тунелями з чистого золота.


"Але, доктор, я не вiрю, що хтось коли-небудь вирiшувалося на розслiдування, оскiльки всi вiрять легендами - бiльше або менше", - сказав Тiг. "Навiть батько, вирiшивши не викликати недовiри у наших сусiдiв, завжди дотримувався заборону i не дозволяв вiвцям пастися де-небудь поблизу вiд нього. Всi цi площi роками лежали пiд паром ".


Було близько полудня, коли ми перейшли струмок по тихому мiстку, а незабаром пiсля цього перетнули пасовище i побачили величезну грубу кам'яну колону з бiльш або менш загостреною вершиною. Це був суцiльний камiнь висотою приблизно в трьох осiб, що самотньо стояв посеред поля. Я впевнений, Холмс, ви можете уявити це сво"ю думкою, оскiльки це нагадало менi про тих кам'яних пам'ятниках, якi ми з вами зустрiли в Корнуоллi.


"Що це?" Я спитав, вказуючи на колону.


Маккейб сказав: "О, це всього лише старий стоячий камiнь. Вони поширенi в цiй кра╖нi. Легенда, звичайно, свiдчить, що це свого роду чарiвний покажчик, вiдзнача" перехрестя на чарiвному шляху. Iншi кажуть, що вони доiсторичнi, побудованi давно забутими народами."


Я була так роздратована всiма цими розмовами про чари, що менi довелося стриматися. Я не мiг уявити, як би ви вiдреагували на всю цю нiсенiтницю, i згадав, як ви довели, що все це справа Баскервiлiв з усiма його легендами було шахрайством.


[Ha! Ватсон! Ви забагато на себе берете. Чарiвнi кущi i стежки дуже реальнi для людей, якi рiдко видаляються далi нiж на двадцять миль вiд сво╖х сiл. Мудрiсть фей не даремно жила з незапам'ятних часiв. Що стосу"ться iншого питання, все, що я зробив, це показав, що недобросовiсний чоловiк використав легенду Баскервiлiв для вбивства. Я не зробив нiчого, щоб так чи iнакше довести або спростувати легенду!]


Неподалiк, приблизно в двадцяти ярдiв, була жива огорожа, яка стала причиною стiлькох непри"мностей. Рослин було близько п'ятнадцяти, росли близько один до одного. В кiнцi огорожi була вивiтрена яма близько трьох футiв в поперечнику i сухий кущ, який був вiдкинутий в сторону.


"Ти кажеш, камiнь позначив стежку", - сказав я. "Чи iсну" справжня стежка i де саме вона знаходиться?"


"Сюди, доктор Ватсон," сказав Маккейб, i через кiлька хвилин ми вийшли на втоптану галечную дорiжку. Я попросив двох чоловiкiв поки залишатися на мiсцi, так як хотiв озирнутися, i я з гордiстю можу сказати, що почав сво" розслiдування, наслiдуючи вам, Холмс. Я навiть подбав про те, щоб захопити з собою маленьку лупу. Земля була вкрита слiдами нiг i взуття, деякi здавалися старими, деякi - абсолютно новими. Там також були якiсь мiтки, якi, як менi здалося, могла залишити велика змiя.


Коли я при"дналася до них, я жартома поцiкавилася вголос, яке прокляття накладуть на мене фе╖. I я була здивована, побачивши, що обидвi побiлiли, як ╖х власнi овечки, i нiяк не вiдреагували.


Усвiдомивши, що мо╖ господарi не були застрахованi вiд сили мiсцевих мiфiв, я вирiшив змiнити тактику. Я недбало пiдiйшов до стоячему каменю, або, так би мовити, дорожньому знаку фей, i почав вивчати його дизайн i змiст. Я скористався склом, щоб уважно оглянути тi дiлянки його поверхнi, до яких мiг легко дотягнутися. Я не геолог, але менi здалося, що це звичайний чорний базальт, який столiттями пiддавався впливу стихiй i сильно вивiтрився. При цьому мiй черевик, повинно бути, врiзався в його основу, так що, вiдступивши назад, я виявив, що бiля пiднiжжя стоячого каменю лежить уламок каменя розмiром з мiй кулак. Спочатку я подумав, що великий камiнь, ма" бути якимось чином трiснув в якийсь момент часу, i я явно розхитав цей маленький шматочок сво╖м черевиком. Навiть з того мiсця, де я стояв, я мiг бачити, що гострi кра╖ маленького шматка точно вiдповiдали новiй западинi у великому каменi. Я пiдняв уламок i оглянув його з допомогою скла, яке все ще тримав у руцi.


Перше, що я помiтив, це те, що вiн був блискучим, бiльше схожим на вулканiчне скло, нiж на базальт, чорним i дивно слизьким. Крiм того, на звернено╖ всередину боцi було щось схоже на органiзованi подряпини. Менi це здалося цiкавим, i я засунув аркуш у кишеню куртки. Все це вiдбулося на сторонi стоячого каменю, зверненiй убiк вiд двох мо╖х провiдникiв, тому вони не знали i зараз не знають нi про яке з цих обставин. Я не впевнений, про що саме я думав в той момент, але виявилося зручним вивчити це твiр, не пiддаючись забобонним вигукам.


Ми повернулися без пригод, i я швидко пiшов у свою кiмнату, де уважно розглядав камiнь через скло i можу з упевненiстю сказати, що подряпини безумовно являють собою якiсь i"роглiфи або руни, числом близько п'яти десяткiв. Напрошу"ться висновок, що в якийсь момент давнину цей шматок якимось чином откололи вiд великого каменю, нанесли напис, а потiм замiнили, щоб вiн iдеально вiдповiдав мiсцем свого походження, так що неможливо було зрозумiти, що таке тонке графiтi коли-небудь було нанесено - якщо не знати секрету. Що все це значить - iнше питання. Це цiкавий раритет, i я думаю, що буду використовувати його в якостi прес-пап'". Знаючи ваш iнтерес до фiлологi╖ та давнiх мов, я тiльки що зробив позначки кiнчиком олiвця на листку паперу для нотаток. Я вмикаю це позначку сюди для вашого ознайомлення. Я пришлю будь-яке продовження, коли i якщо воно буде. Я


Для вас велика честь вiд вашого друга i колеги,


I завершую цю замiтку теплими побажаннями.


Джон Ватсон


[Оскiльки пiд час читання я тримав всi листи в руцi, мiстер Холмс попросив ще раз переглянути сторiнку з позначками, описаними доктором Ватсоном. Вiн оглянув його самим ретельним чином, перевiряючи зворотний бiк, а потiм здригнувся, розiрвав папiр навпiл i ще раз навпiл, знову i знову, поки папiр не розiрвалася на дрiбнi шматочки. Потiм вiн поклав всю порваний папiр на блюдце, пiдпалив жменю сiрником, i коли вона вся згорiла, вiн розчавив попiл, розмiшав його i знову розчавив кiлька разiв. Потiм вiн сказав: "Мiсiс Хадсон, тепер я повинен вирiшити, що робити з цим попелом, оскiльки я не хочу, щоб вiн знаходився неподалiк вiд цього будинку". Звичайно, я знав, що краще не питати, з-за чого весь сир-бор, i запропонував йому змiшати попiл з мискою пташиного корму, щоб птахи з'╖ли його i розвiяли по чотирьом вiтрам, як розпорядиться доля. "Вiдмiнна iдея, мiсiс Хадсон! Я не буду гаяти нi хвилини!" Потiм вiн приступив до справи i повернувся на сво" мiсце. Потiм вiн сказав: "З тi"╖ ж причини, мiсiс Хадсон, ми повиннi якомога швидше заволодiти прес-пап'" доброго доктора i позбутися вiд нього аналогiчним чином". Потiм вiн попросив мене продовжити з наступним листом.]


Джон Х. Уотсон, доктор медицини.


17 Червня 1924 року


Мiй дорогий Холмс:


Я приношу вибачення за те, що моя остання записка, повинно бути, прийшла давним-давно, i що досi продовження не було, i це не ма" великого значення. Останнi днi я вiдновлював сили пiсля довгого походу до стоячему каменю i терновий огорожi. Оскiльки у мене сильна iнту╖цiя, що причина i, можливо, рiшення дивно╖ хвороби О Нiрi лежить за цими двома орi"нтирами у вiдвiдуваних долинi або ущелину на дальньому кiнцi земель Маккейба, я домовився з ним оглянути мiсцевiсть в найближчу суботу, 21 червня. регiону, в якому, зда"ться, " визначнi пам'ятки, але я був здивований, почувши, що нi Маккейб, нi О Нерi нiколи не ви╖жджали далеко за межi розташування стоячого каменю, незважаючи на те, що вони живуть так близько до нього. (Я вважаю, це трю╖зм, що мешканцi будь-якого району останнiми вiдвiдують пам'ятки цього району, оскiльки я, наприклад, нiколи не був усерединi лондонський Тауер.) Тим часом я доглядаю за старшим О Нiрi i мазь застосовую, отриману з вареного касторово╖ олi╖, за вказiвкою Абернатi. Це, звичайно, не може заподiяти нiяко╖ шкоди. Найближчий медичний заклад знаходиться далеко, в Корку, i оскiльки я не хочу ризикувати важкою подорожжю, я доглядаю за ним тут, i, схоже, йому не ста" гiрше вiд чиниться йому уваги.


Твiй вiрний друг, як завжди,


Ватсон


[Тут мiстер Холмс вибухнув: "Ватсон, Ватсон, Ватсон, стережiться! Вам не слiд втручатися в те, чого ви не розумi"те! Я дiйсно занадто старий, щоб мчати i рятувати тебе, старий друг. Я просто бiльше не так добре переношу подорожi." Вiн тяжко зiтхнув, потiм попросив мене дiстати три його банальних пiдручника, якi потiм витратив деякий час на ретельнi виправлення. Через деякий час вiн попросив мене замiнити ╖х i просто сказав: "Мiсiс Уотсон, прошу вас, продовжуйте".]


Джон Х. Уотсон, доктор медицини.


23 Червня 1924 року


Я не знаю, з чого почати. Два днi тому я побував в пеклi! Як описати буквальний Пекло пiсля того, як ти дiйсно там побував?


Позавчора рано вранцi я зарядив i сунув у кишеню свiй пiстолет, просто на всякий випадок, i ми спакували деякi речi, включаючи електричнi лiхтарики Х'юберта i дробовики, в фермерський вантажiвка Маккейба, повiльно покотили по пасовиську i зупинилися, щоб зорi"нтуватися у стоячого каменю - так званого дорожнього покажчика фе╖. Я усмiхнувся тодi, але не зараз! Якщо б тiльки ми, тро" лiсових немовлят, могли тодi знати, що нам належить пережити всього за кiлька годин! Ми йшли по казковiй стежцi, спускаючись по руслах струмкiв, вгору i вниз по ярах, огинаючи живоплоти i ще бiльше живоплотiв, всi з яких були дорослими рослинами i вже зростали, коли вiн купив землю. На даний момент вони служили для роздiлення рiзних невикористаних дiлянок поруч з темно-зеленим пагорбом.


З часом я змiг розгледiти вдалинi широке гирло ущелини, яке було нашою метою. Прибувши на мiсце, Маккейб про╖хав невелика вiдстань до отвору, але швидко стало очевидно, що звуження проходу перешкоджа" подальшому просуванню автомобiля.


Ми схопили нашi рушницi, факели i пляшки з водою i рушили вперед з того, що виявилося несподiвано звивистих ущелиною з крутими вигинами i грубими скелястими стiнами. Було помiтно прохолоднiше з-за велико╖ кiлькостi тiнi. Я вважаю, ми пройшли таким чином з пiвмилi або близько того. Потiм ми обiгнули один крутий поворот i зупинилися як укопанi вiд побаченого!


Отже, Холмс, все, що я описав у сво╖х листах з Пляшкового пагорба до цього моменту, було досить банальним, але в цей момент, коли ми звернули на це глибоко затiнене ущелинi, здавалося, що ми всi занурилися в гашишный сон або Алiси в Кра╖ну чудес. З цього моменту всi закони реальностi перестали iснувати, i, чесно кажучи, озираючись назад, я чесно не знаю, що було реальним, а що нi.


Ми завернули за цей поворот - i побачили маленького похилого потворного чоловiчка близько чотирьох футiв зростанням, ходить перед невеликим входом у печеру, заклавши короткi руки за спину. Пiд треуголкой (з пером на стрiчцi, яка здавалася занадто великий для його велико╖ голови, у нього було довге сиве нечесане волосся, сiре жахливо зморшкувате обличчя з великими губами, червонi, пронизливi очi, якi, здавалося, нiколи не переставали рухатися, i гострий, загострений нiс. Незважаючи на незвичайну зовнiшнiсть, у мене склалося враження, що вiн був чимось стурбований, звiдси i його вештання. Його важка шуба з зеленого хутра з широким яскраво-червоним комiром була накинута на все його тiло, як намет, так що неможливо було розгледiти його торс, ноги, гомiлки або ступнi. Крiм того, у нього був яскраво виражений горб, який вiдразу нагадав менi горбаня Лона Чейнi у фiльмi "Горбань iз Нотр-Дама". Цей горб примушував хлопця кривитися в спотворенiй i явно незручною манерi протягом всього нашого iнтерв'ю. I перш нiж ми змогли якимось чином подивуватися вголос його раптовiй появi, маленький чоловiчок заговорив гучним скрипучим, сердитим голосом:


"Нарештi ти тут. Я чув тебе диявольськи довго. Ти наробив стiльки шуму, що розбудив би мертвого ". Ми все ще були так враженi, що нiхто з нас не знав, як реагувати. Потiм маленький чоловiчок запитав: "Як ти дума"ш, куди ти пряму"ш?"


"Ми проводимо iнспекцiю в межах мо"╖ власно╖ власностi", - вiдповiв Маккейб, зiбравшись з думками. "Та хто ж ви такий?"


Маленький чоловiчок вибухнув реготом. "Твоя власнiсть!" - видихнув вiн крiзь смiх. "Ну, чувак, це i все, що ти можеш побачити в будь-якому напрямку з вершини того пагорба" (вiн указав у напрямку Пляшкового пагорба, який, коли все було сказано i зроблено, був нашим справжнiм пунктом призначення) "це моя земля, i ви тi, хто вторгся на ╖╖ територiю!" Маккейб ледве мiг стриматися, вiн був такий обурений i цим iстотою, i його висловлюваннями.


"Твоя земля! Я думаю, ти зараз скажеш менi, що ти фея i все це чарiвна кра╖на".


"Насправдi, я один iз справедливих людей - я Брайан з Нок Мага, почесний власник i зберiгач цi"╖ зачарованою землi". Вiн гордо притишив свiй червоний нашийник i додав: "Я важливий лепрекон".


Кажу вам, Холмс, я не знав, що й думати.


"Не говори дурниць", - сказав Маккейб. "Ти карлик, яким дуже подоба"ться витрачати наш час, або тебе слiд помiстити в лiкувальний заклад! Звiдки ти?"


Хлопець, який назвався Брайаном з Нок-Мага, вказав на печеру позаду себе i знизав плечима. "Хiба я тобi тiльки що не сказав? Тут мiй дiм i всi навколишнi землi".


"I чому ж ти так стверджу"ш?"


"Тому що звичай, звичайно, древнiй! Хто це зада" таке дурне запитання?!"


"Я вже чiтко заявив, що я " власником цi"╖ власностi - Лiнвуд Реджинальд Маккейб, по iменi!"


"Як би те нi було, Лiнвуд Реджинальд Маккейб, я не можу дозволити вам продовжувати!"


Що ж, ви можете собi уявити, що Маккейб не дуже добре сприйняв цю заяву. "Iди з дороги, незнайомець!" - проревiв вiн i зробив крок. Але маленький чоловiчок вискочив перед ним, жестикулюючи - розмахуючи руками, i вiльний матерiал його хутряно╖ шуби майорiв, як великий лелека, що захища" сво╖х дитинчат.


Коли Маккейб побачив, що, якщо вiн не завдасть фiзичну шкоду маленькiй людинi, вони опиняться в безвихiдному становищi, Брайан з Knock Magh продовжив. "Я не бажаю зла, i я далеко не такий пустотливий, як деякi думають. За загальним визнанням, деякi з мо╖х родичiв можуть пояснити будь-яку поведiнку, але я королiвсько╖ кровi. Я просто хочу попередити вас, щоб ви повернули назад, тому що попереду вас нiчого не чека", зовсiм нiчого. Але я бачу, що переконати вас буде важко. Так що не могли б ви, тро" джентльменiв, хоча б ненадовго затриматися, щоб скласти компанiю самотньому лепрекона.


Маленький чоловiчок повернувся до входу в печеру i потягнувся за чимось на зразок казанка, вiд якого йшов пар на маленькому дров'яному багаттi. " Пiдкрiпiться, будь ласка. Коли я почула, що ти йдеш, я пiдiгрiла традицiйний напiй з молока, ферментованого меду i трав.


Природно, Маккейб щось заперечив, i вiн подивився на мене поглядом, у якому по"днувалися гнiв i безнадiя. Але Брайан був дуже переконливий, i Тiг, i Маккейб, i я взяли з маленького блюдечка по крихiтнiй чашечцi, ледве бiльше наперстка, з невеликою кiлькiстю рiдини. Однак при сформованих обставинах нiхто з нас не зайшов так далеко, щоб пригубити напiй, який запропонував нам людина, швидше за все, божевiльний. Аромат, треба сказати, не був непри"мним - ви зрозумi"те, що переважаючим запахом був мед.


Але ця хвилинна пауза тривала недовго. Маккейб в нетерпiннi сунув свою чашку назад в брудну руку чоловiка i жестом запросив iти за ним.


"Ти не можеш продовжувати!" - прохрипiв маленький чоловiчок. "Я не можу вiдповiдати за наслiдки, до яких призведе тво" продовження! Попереджаю тебе! Пляшковий пагорб не для таких, як ти, простих смертних. Вашi життя i багато iншi висять на волосинi!"


" Iди з дороги, незнайомець. Навiть за свiй горезвiсний горщик iз золотом ти не змiг би вiдмовити мене вiд мо"╖ мети. Брайан ще раз спробував заблокувати Маккейба. "Забирайся з мо"╖ дороги, я сказав!" - крикнув Маккейб, i маленький чоловiчок в яскравому зелено-червоному нарештi поступився i дозволив нам пройти.


"Не просувайтеся вперед, бо попереду тiльки небезпека. Я благаю вас! Небезпека, смерть i руйнування. Чарiвна кра╖на не для вас. Взагалi нiколи не для людей. Я не можу вiдповiдати за те, що буде вiдбуватися далi ".


Природно, ми проiгнорували його. Нiхто з нас i не пiдозрював, наскiльки вiн був правий!


"Тiльки не кажи, що я тебе не попереджав!" - крикнув Брайан, коли ми завернули за черговий поворот.


Вважаю, внаслiдок цього незвичайного епiзоду Тiг пiдiбрав товсту палицю, яку знайшов на стежцi i яку, як я припустив, можна було використовувати як зброю. Його посох з шумом уткнувся в землю. Це був "диний звук, крiм власного дихання i наших крокiв, коли крики Брайана затихли вдалинi. Повiтря було неприродно тих, зовсiм без вiтерця. I нiде не було нiяких слiдiв руху.


Маккейб був особливо тихий i здавався зануреним у сво╖ думки, i, оскiльки тиша починала мене турбувати i я вiдставав, я прискорив крок. Тiльки приблизно через 30 хвилин ущелинi, здавалося, рiзко обiрвалося, i раптом ми опинилися перед високою вертикальною скельно╖ скелею, бiля пiднiжжя яко╖ була морена з валунiв - залишки якогось давнього зсуву.


Ми рушили дослiдити скеля, який був занурений в глибоку тiнь. Не було особливого сенсу в тому, що стежка, прокладена феями або кимось ще, просто обривалось у стiни.


Незабаром, звичайно, ми знайшли вхiд у печеру, який був ретельно замаскований тiнями, виступаючими каменями i рiзними пластами кольорових мiнералiв, химерно смешивающимися. Якщо б ви не шукали його, вiн був би абсолютно невидимим пiд будь-яким кутом. У цьому сенсi вхiд був майстерно замаскований. Тiг полiз у свiй рюкзак, витягнув три електричних лiхтарикiв i передав два з них нам. Я переконався, що мiй револьвер в безпецi, i ми послабили ременi, на яких носили дробовики. Ми увiйшли в печеру. Я, наприклад, був сповнений цiкавостi!


Ми всi ще були в межах видимостi свiтла вiд входу в тунель, коли дiсталися перехрестя. Лiворуч i праворуч у свiтлi наших лiхтарiв мерехтiли прожилки червоного мармуру, фiолетового вапняку i рожевого кварцу. Ми могли бачити прямо в межах досяжностi свiтлового променя, що лiвий тунель, здавалося, закiнчувався печерою - великий або маленькою, я не мiг сказати, - блискучою загостреними сталагмiтами, перехiдними в сталактити. Ми могли бачити все це з того мiсця, де стояли, але прямо зараз нам потрiбно було вирiшити, якою дорогою пiти. З правого тунелю дув легкий вiтерець, тому було вирiшено, що ми повернемо направо.


У цей момент Маккейб полiз у свiй рюкзак, витягнув моток мотузки i посмiхнувся. "Я припускав, що ми знайдемо печеру на свiй розсуд, i подумав, що розмiтка нашого слiду вряту" нас вiд втрати. Прямо як Гензель i Гретель". Вiн посмiхнувся сво╖й жартi, закрiплюючи кiнець мотузки пiд камiнням, i ми пiшли далi.


Повинен визнати, що ми кiлька разiв ковзали i падали на пухких каменях, поки не осво╖лися. Маккейб раз у раз зупинявся, щоб обмотати мотузку навколо того чи iншого виступу. Потiм, в якостi ще одного випробування, ми навчилися стежити за сво╖ми кроками i слизькiй субстанцi"ю, я вважаю, чимось на зразок моху. Ми тодi ще не увiйшли у свiт грибiв!


Нарештi, ми досягли кiнця тунелю, i нам пощастило, що ми не поспiшали, тому що тунель несподiвано вiдкрився величезний грот з величезними товстими пластами кальцiю, тягнуться вiд пiдлоги до стелi; титанiчнi зеленi, жовтi i чорнi колони, якi виглядали так, наче пiдтримували величезний розлогий звiд, який сам по собi майже чудесним чином переливався вiдбитим свiтлом тисяч кристалiв всiх мислимих квiтiв! На iншому кiнцi пiдлоги, далеко внизу, ми могли бачити струмок, звива"ться серед лiсу сталагмiтiв.


Через кiлька хвилин ми знайшли природну i досить легку дорогу, яка вела прямо до струмка. Оглянувши пiдлогу печери, ми помiтили, що в кiлькох мiсцях у стiнах були трiщини та отвори, якi, безсумнiвно, були входами в iншi печери. Тiг йшов попереду нас з Маккейбом, i тепер ми побачили, як вiн нахилився до струмка. Все його тiло свiтилося помаранчевим свiтлом вiд електричного лiхтарика, отражавшегося вiд природно вiдполiрованих поверхонь навколо нас.


Маккейб теж опустився на колiна i дивився в той бiк, куди вказував Тiг. Через секунду я теж подивився i побачив, що вони оглядають невеликий предмет бiля поточно╖ води. Тiг опустив свiй смолоскип i, впавши на колiна, пiдняв з землi якийсь предмет - маленький сiрий гриб, чи бiльше його великого пальця. Потiм ми побачили, що на березi струмка ╖х було кiлька десяткiв.


Маккейб почухав потилицю i сказав. "Хто б мiг подумати, що щось може рости в цьому холодi i в непрогляднiй пiтьмi. Можливо, досi свiтло не проникало в цей регiон мiльйони рокiв". З цими словами вiн обмотав мотузку навколо найближчо╖ колони, i ми знову рушили слiдом за бризом, який доля зробила нашим провiдником.


Величезну печеру, в якiй ми перебували, можна було представити як величезний мiхур в темно-зеленому пагорбi, але нам не знадобилося багато часу, щоб пробратися по пiдлозi i знайти тунель бiля дальньо╖ стiни. До цього часу ми вже досить звикли до всього рiзноманiтностi матерiалiв, за якими ми марширували. Якщо не вважати лiхтарiв, якi ми взяли з собою, ми опинилися у свiтi без свiтла, i думка про це була воiстину жахливою. Деякий час ми стежили за протягом, а потiм зрозумiли, що вiн посилю"ться. У той же час ми усвiдомили, що десь попереду в тунель проника" свiтло.


Нарештi ми побачили кiнець тунелю, але несподiвано я вiдчув дивну пульсацiю у вухах. Ми обережно наблизилися до кiнця тунелю, гадаючи, що могло бути джерелом свiтла i повiтря. Коли ми тихо наблизилися, то раптом помiтили якiсь крадуться руху в темрявi позаду нас, за поворотами, якi ми тiльки що перетнули, куди не мiг проникати наш свiт.


Цi звуки були несподiваними й страшними, але у нас не було вибору. Ми рухалися вперед, поки не дiйшли до кiнця дороги. Тунель просто обривався на краю виступу, який виходив на великий каньйон глибоко в надрах землi, набагато глибше i бiльше, нiж склепiнчаста печера, яку ми залишили позаду.


I те, що ми побачили там i пережили з того моменту, буде переслiдувати мене i переслiдувати в мо╖х снах вiчно! Повинен бути якийсь спосiб очистити мiй мозок вiд цих образiв та переживань. Принаймнi, Холмс, огиднi бачення, якi мало не вбили нас, коли ми зiткнулися з ногою диявола, були в наших головах. Тепер у мене нема" тако╖ розради!


В серединi цього нового каньйону, на днi, перебував джерело свiтла, який залучив нас. Це була хвиляста свiтиться маса, схожа на живий пагорб. Вiн пульсував i покривався брижами, за його желеподiбно╖ поверхнi пробiгали хвилi. Ми стояли приголомшенi i дивилися в жаху, не тiльки з-за цього гiгантського iстоти, схожо╖ на протоплазму, але i з-за того, що ми бачили навколо нього.


Там були полчища iстот, танцюючих пiд якусь неможливу мелодiю, яку ми не могли чути, але, тим не менш, вона пульсувала в наших вухах. Вони танцювали по колу навколо цi"╖ жахливо╖ маси. Там було, мабуть, п'ятсот жовто-зелених цибулинних iстот, наполовину грибiв, наполовину комах, схожих на губки з павуковi лапки i величезними багатогранними очима, якi вiдображали наш свiт. Це було так, наче нас загiпнотизували i наказали не вiдводити погляду.


Танець не сповiльнювався, але раптово в колишеться масi вiдбулася трансформацiя. На наших очах ╖╖ верхня половина почала перетворюватися на щось iнше. Вона почала зростати у вертикальному напрямку, нiби небаченi дрiжджi змушували ╖╖ пiднiматися. По мiрi того як вiн ставав вище, вiн також ставав бiльш вузьким i почав набувати брехливу форму, майже як якби невидима рука лiпила глину, але глину, маса яко╖, мабуть, була еквiвалентна океанського лайнеру! А потiм все це злилося в обриси приголомшливо красиво╖ жiнки. Те, що ми могли бачити, було повнiстю оголеним, але гiгантським, таким же величезним, як дуб, з виступаючою поставою, чимось нагаду" фiгуру на носi корабля.


Потiм Тiг ахнув i закричав, закрив очi i впав на колiна.


Я вiдвiв погляд вiд цього вiдволiкаючого чинника i знову подивився на жiнку. Хоча мiй мозок казав менi, що вона, мабуть, щось абсолютно чуже, я вiдчував, що у не╖ " якась влада надi мною, i я був загiпнотизований ╖╖ красою. Частина мого розуму пручалася; це було схоже на ментальне перетягування каната.


Потiм я змусив себе подивитися вниз, на нижню половину все ще колишеться маси. Навiть поки я дивився, я бачив, як вiн теж змiню" форму, подовжу"ться i перетворю"ться в довгу вузьку трубку - схожу на жахливий сiрий огидний мiхур королеви термiтiв, - з яко╖ безперервним потоком випливали драглистi i напiвпрозорi овоиды, кожен розмiром з козла, в кожному з яких знаходилося гнильне i извивающееся дитяче iстота, подiбне тим жахливих тварюк, якi танцювали навколо не╖!


[Мiй дорогий Ватсон, як вам не соромно за зневажливе ставлення до механiзму дозування я"ць наших друзiв-комах! Але, враховуючи обставини, я не буду занадто звинувачувати вас, старий друже!]


Я з огидою спробував вiдвести погляд, але не змiг i був змушений спостерiгати, як ╖╖ усмiшка перетворю"ться в демонiчний оскал, який буквально вiд вуха до вуха расползся за ╖╖ гiгантського особi, а потiм наповнився мiрiадами жахливих зубiв, так що ╖╖ голова стала нагадувати якусь огидну помiсь акули i алiгатора.


Повинно бути, тодi я зiйшов з розуму.


Все це сталося, i я навiть не пiдозрював про присутнiсть Маккейба або, за винятком його крику, Тiга. Але якимось чином нашi вiдчуття повернулися, i ми, як один, розгорнулися з метою втекти. Ми повернулися по сво╖х слiдах, але пройшли всього близько п'ятдесяти ярдiв, коли iстота, схожа на тих, кого ми бачили танцюючими, встало у нас на шляху з яко╖сь невидимо╖ порожнини в стiнi тунелю. Це i було джерело злодiйкуватих звукiв, якi ранiше викликали у нас певне занепоко"ння. Вiн повiльно наближався до нас, тому що у нього був еквiвалент нiг, але його жвалы або кiгтi були загрозливо витягнутi в нашу сторону. В серединi кожного було смертоносне жало, з якого капала молочно-бiла рiдина, яка, мабуть, була якоюсь отрутою.


Тiг прийшов першим, пiдняв рушницю i вистрiлив у iстота в упор. Але його тут же замiнили ще дюжиною. Я не можу почати описувати мерзеннiсть цих iстот. Я сказав, що вони схожi на губки, тому що ╖х тiла були покритi отворами дiаметром в дюйм i бiльше, кожне з яких, здавалося, ритмiчно вiдкривалася i закривалася, як риб'ячi зябра. ╥х голови були на стеблинках i нагадали менi голову богомола. ╥х очi були бiльше схожi на тi, якими павук дивиться на свiт, чим на щось нормальне. I я помiтив, що цi штуки видавали звуки! Важкi звуки, схожi на величезнi желатиновi бульбашки, за якими слiдували повiльнi всмоктувальнi звуки. Саме тодi я побачив жовту слизь, яка виступа" з ╖х пiр, або зябер, або чим там ще були отвори по всьому тiлу.


До цього часу ми всi дiстали сво╖ рушницi стрiляли i заряджали ╖х так швидко, як тiльки могли, але здавалося, що шiсть або десять осiб замiнили кожного вбитого нами. Весь цей час я продовжував намагатися переконати себе, що все, що ми вiдчували, були зовсiм очевиднi науковi причини.


Але якимось чином нам вдавалося просуватися вперед. Я дякував Господу за те, що ми все ще чiплялися за нашi електричнi лiхтарики i що вони прослужили все це час. Але, звичайно, як тiльки це почуття прийшло менi в голову, один з них почало мерехтiти, i я злякався, що незабаром нам доведеться битися з цими iстотами в непрогляднiй темрявi, що явно було ╖м на руку.


I все ж, на мiй подив, нам вдалося просунутися вперед, поки ми не опинилися в печерi з звивистим струмком. Ми вийшли з тунелю, але все, що це дозволило iстотам пiдбиратися до нас ще з бiльшо╖ вiдстанi. Звiдусiль я чув ╖х заслиненi, бормочущие, булькаючi звуки. Вони оточили нас, витягнувши руки, з стiнгерiв капало, а у нас закiнчувалися бо"припаси!


Ми були оточенi i приреченi!


I потiм, дивно, несподiвано, неймовiрно, дивний маленький чоловiчок на iм'я Брайан з Нок Мага, карлик, який вважав себе лепреконом, просто з'явився з нiзвiдки i, як би дивно i неможливо це звучало, в руках у нього був компактний пiстолет-кулемет, який стрекотом i випускав кулi, здавалося б, нескiнченно - насправдi, як я дiзнався, понад 600 пострiлiв в хвилину - тулуба i голови атакуючих нас iстот!


Шум, мабуть, був оглушливим в замкнутому просторi печери, але ми не звернули на це уваги.


Я чув, як Брайан сказав: "Це тiльки оглушит ╖х, так як вони споконвiчно складаються в основному з отворiв. Але тепер у тебе " час втекти. Йди лiворуч, потiм праворуч, потiм лiворуч, потiм лiворуч. Тодi ти побачиш свiтло мiсяця!"


Якийсь час Брайан повiльно йшов попереду нас, прокладаючи шлях крiзь натовп тварюк. Але в якийсь момент його бiльше не було з нами, хоча ми могли чути, як далеко стрiля" його зброю. Наступне, що я пам'ятаю, це те, що я був на вiдкритому повiтрi, а в небi над нами сяяли мiсяць i зiрки. Iстоти не переслiдували нас. Ми не знали чому, та нам було все одно. Потiм я впав мертво╖ купою.


Коли я прокинувся зi сходом сонця, то побачив, що Маккейб сидить поруч i вигляда" приголомшеним. Тiг був зовсiм поруч зi мною i збуджувався так само, як i я. Але потiм його очi розплющилися, i вiн почав кричати, так що нам з Маккейбом довелося утримувати його. Не тодi, але з часом я, до свого жаху, дiзнався, що iстота жiночо╖ статi нагадувало його втрачену мати такою, якою вiн ╖╖ пам'ятав в останнiй раз. Бiдний хлопчик!


Машинально ми рушили в напрямку вiлли Маккейба i в якийсь момент перетнулися з групою людей, якi шукали нас. Повернувшись в будинок, ми розташувалися перед величезним камiном i згорнулися в позу ембрiона, не смiючи заснути. Ми могли тiльки тремтiти i хапати ротом повiтря.


Холмс, я знаю, ви не повiрите жодному слову з цього. Я сам з трудом можу в це повiрити.


Хоча, звичайно, мо╖м першим бажанням було забратися з цi"╖ землi як можна швидше, я згадав, що у мене " пацi"нт. Коли я заглянув до нього, я був здивований i задоволений, побачивши, що вiн був у свiдомостi, сидiв, трохи ╖в - i що грибкове кiльце у нього на грудях помiтно зменшилася в дiаметрi.


Я залишився з Маккейбом i О Нерi ще на кiлька днiв i продовжував застосовувати мазь з касторовою олi"ю, яка, насправдi, зда"ться, як раз те, що потрiбно. Звичайно, нiхто не зна" напевно, але ми припустили, що дiйсно повинна iснувати якась гiпнотична зв'язок мiж iстотами, особливо мiж огидним iстотою-матiр'ю, i деякими речами i умовами, якi, як завжди стверджував фольклор, залежали вiд надприродних примх Маленьких людей i фей.


Дональд О Нiрi зобов'язаний сво╖м одужанням того, що цей зв'язок був розiрваний, коли ми несподiвано порушили розпорядок дня i звички цих iстот. Маккейб i дво" О Нерi кажуть менi, що вони не можуть продовжувати жити тут i пере╖дуть, як тiльки зможуть. Однак ця рiшучiсть серйозно послаблю"ться знанням того, що, куди б ми не пiшли на цiй планетi, ма" бути бiльше таких "золотих мiст", де прожива" "прекрасна сiм'я"! Звичайно, кельтськi народи, принаймнi, ряснiють подiбними речами.


Коли Маккейб, Тiг i я порiвняли наш досвiд, стало очевидно, що всi ми пережили один i той же жах, нез'ясовним чином описаний в першу i останню чергу лепреконом Брайаном! Я вважаю, що саме я висловив iдею про те, що все це могло бути галюцинацi"ю, яка змiнила душу, але нiхто з нас насправдi в це не вiрить.


Я вiдправлю це, як тiльки доберуся до готелю i почну свою зворотну подорож, яка обiця" бути таким же складним i важким, як i подорож сюди.


Твiй друг на все життя,


Джон Ватсон


Бiрмiнгемська стрiлецька збройова компанiя[Мiсiс Хадсон- Можу я покласти на вас ще одне секретарська завдання? Будь ласка, вiдправте записку, повiдомивши ╖м, що я виявив, що ╖х автоматичний пiстолет Thompson моделi BSA 1926 року випуску (з патронними стрiчками) " трiумфом ефективностi. Будь ласка, подякуйте ╖м за доброту, але також пояснiть, що я визнав за необхiдне залишити обладнання. Я втомився. Подорож мене бiльше не влаштову". У минулому я нiколи так легко не хворiв i не втомлювався. Цей клятий вiрус! I останн", мiсiс Хадсон. Ви пам'ята"те ту довгу лисячу шубу, яку ви залишили пiд час свого останнього вiзиту, тому що не змогли помiстити ╖╖ в свiй багаж. Сподiваюся, вона не мала сентиментально╖ цiнностi, тому що, боюся, вона безнадiйно зiпсована. Я куплю тобi новий.]


OceanofPDF.com


СПРАВА ВИНОТОРГОВЦЯ ВАМБЕРРИ, автор Джек Грiш


Наш вiдвiдувач на Бейкер-стрiт цим свiжим, сонячним осiннiм днем був охоплений тривогою, ходячи взад-вперед перед диваном i поперемiнно то ненадовго сiдаючи на нього, то знову встаючи, щоб ходити взад-вперед. "Моя дилема," схвильовано сказав вiн мо"му друговi Шерлоку Холмсу, " глибока. Якщо я вдамся до ваших послуг, мiстер Холмс, це може означати ╖╖ смерть. Але якщо я нiчого не зроблю, ╖╖ життя, тим не менш, буде в небезпецi.


Холмс сидiв, втративши дар мови, його кiстлявi лiктi поко╖лися на пiдлокiтниках крiсла, тонкi кiнчики пальцiв торкалися, а темнi очi були порожнiми. Вiн терпляче чекав, поки Баскомб Макхью завершить сво╖ напруженi роздуми. Пiсля тривалого мовчання Макхью випалив: "Чорт! Менi термiново потрiбен ваш рада. Я можу заплатити вам за це? Я повинен знайти вихiд з цього скрутного становища i захистити мою любу сестричку. "


Як вiн пояснював ранiше, Макхью опинився в епiцентрi проблеми, на яку не було просто╖ вiдповiдi, i його доля викрадено╖ сестри висiла на волосинi. Вона була одружена Хитклифом Вамберри, виноторговцем з сiльсько╖ мiсцевостi Хемпшира на захiд вiд Лондона, i, побувавши там напередоднi, в недiлю, Макхью дiзнався, що мiнiатюрна i миловидна жiнка зникла зi свого будинку. Вiн суворо розпитав свого шурина, оскiльки вони нiколи не ладнали, i врештi дiзнався, що мiсiс Вамберри була викрадена, коли перебувала одна в сво"му будинку поруч з виноробнею, коли ╖╖ чоловiк доглядав за сво╖м виноградником. Вамберри виявив на обiдньому столi записку з вимогою викупу, накле"ну разом з лiтерами та словами, вирiзаними з газети. Вiн неохоче показав ╖╖ Макхью. У ньому вимагалося п'ятдесят тисяч фунтiв стерлiнгiв за благополучне повернення мiсiс Вамберри i жирними лiтерами попереджалося:


" Нiяких мiдякiв, iнакше вона помре.


У грубому повiдомленнi чоловiковi наказувалось залишити грошi в холщовом мiшку на мосту через рiчку Ейвон приблизно в двох кiлометрах вiд виноробнi у вiвторок ввечерi в десять годин.


"I ось воно, мiстер Холмс, - заявив Баскомб Макхью," у понедiлок пiзно ввечерi мiй шурин пiшов в банк, щоб зняти сво╖ заощадження, якi становлять суму близько тридцяти тисяч фунтiв. Я добре забезпечений i можу позичити йому залишок, але де гарантiя, що моя бiдна, прекрасна сестра залишиться неушкодженою? Його крижанi блакитнi очi спалахнули, передчуваючи найгiрший результат. Саме в цей момент Макхью усвiдомив свою глибоку дилему i звернувся до Холмсу за порадою.


Холмс пiдвiвся i пiдiйшов до камiнно╖ полицi, щоб дiстати трубку вишневого дерева, наполовину набиту махоркою. Завжди спокiйний в стресових ситуацiях, вiн ненадовго задумався, поки недбало чиркав сiрником i вдихав сумiш.


"Рада я можу дати безкоштовно", - сказав вiн Макхью, додавши: "Якщо б я був мiстером Вамберри, я б вiдправив кого-небудь на зразок вас до влади - замiсть того, щоб йти самому, оскiльки вiн може перебувати пiд наглядом, - i дозволив би втрутитися полiцi╖, тому що вони досвiдченi в делiкатних справах, що вимагають обережного маневрування. Якщо це те, що вони з вами вирiшили, то в мо"му участю взагалi нема" потреби ".


Розчарований, Макхью попрощався з Холмсом i зi мною, одягнув свiй ретельно вичищений цилiндр, поправив чорний шовковий жилет, розгладив складки на сiрих штанях з твiду "Харрiс", глянув на кишеньковий годинник на золотому ланцюжку "Альберт" i прямою ходою спустився сходами до холу чекав екiпажу. Те, що вiн був процвiтаючим людиною, не викликало сумнiвiв, але те, що вiн був лондонським адвокатом, стало очевидно Холмсу тiльки тодi, коли Макхью увiйшов у нашу квартиру.


"Вiн, здавалося, був шокований, Ватсон, - зауважив Холмс, - тим, що я знав про його професi╖, особливо коли я пояснив, що це моя особливiсть - судити про засоби до iснування лише за зовнiшнiм виглядом. По правдi кажучи, не надто рiдкiсне згадка його iменi в щоденних газетах за те, що вiн пристрасно домагався виправдувальних вирокiв проти самих компетентних iнспекторiв Скотленд-Ярду, видав його, коли вiн прибув. Можливо, тепер, коли вiн так близький до жертв злочину, у нього складеться iнша думка про негiдникiв, яких вiн представля", i про необхiднiсть правосуддя. У будь-якому випадку, якщо я не помиляюся, я вважаю, що ми знову побачимо мiстера Макхью, i дуже скоро.


* * * *


В той вечiр ми з Холмсом вечеряли вдома пiсля того, як мiсiс Хадсон, наша квартирна хазяйка, здивувала нас вечерею з свинячих вiдбивних, молодо╖ картоплi i теплого бурякового салату. Пiсля ми неквапливо рушили на Стренд за примiрником вечiрнього "Глобуса" i подiлилися ним у потрiскуючого камiна, коментуючи один одному статтi, якi, на нашу думку, представляли помiтний iнтерес.


"Ось людина по душi менi, Ватсон", - пробурмотiв Холмс, читаючи нарис. "Вiн зайнявся бджiльництвом на пенсi╖ i заробля" стiльки ж, скiльки i конюхом, продаючи мед лондонським бакалейщикам i сiльським сусiдам".


"Робота не така легка, як можна було б собi уявити, Холмс," заперечив я, " а взимку вiд не╖ нема" нiякого прибутку.


"Тим не менш, образ життя привабливий", - зауважив Холмс, потiм поклав газету на крiсло поруч зi мною i почав клопотати за столом, вкритим сосною, де вiн проводив експеримент, в ходi якого потрiбно додати дрiбку цукру i трохи бiлого оцту, щоб замаскувати смак отрути, який вiн готував.


"Це безбарвний i без запаху, саме там, де я хочу, Ватсон", - спiвучо промовив вiн. "Тепер все, що нам потрiбно зробити, це зловити щура за китайським рестораном за рогом, щоб перевiрити, наскiльки смертоносно╖ може бути моя формула. Те, що це смертельно, мене не турбу", але хитрiсть буде полягати в тому, щоб подивитися, чи можна виявити в кровi або в органах. Результат стане темою мо"╖ наступно╖ монографi╖ ".


Я був не в тому настро╖, щоб йти ловити щура, тому пiшов на нiч, але Холмс змайстрував коробку з якогось незакрiпленого картону пiд столом i вийшов з квартири.


* * * *


Вранцi коробка стояла на столi, а маленьке тварина всерединi було твердим, як дошка. Перед снiданком Холмс зайнявся препаруванням нещасного iстоти i вивченням нутрощiв пiд мiкроскопом.


Пiсля ╖жi ми провели решту дня в бiблiотецi на Грейт-Пiтер-стрiт, де Холмс вивчав статтi i книги, готуючись до написання монографi╖, в той час як я переглядав Daily Telegraph, The Guardian i The Morning Chronicle, не знайшовши в них нiчого вартого уваги.


На зворотному шляху на Бейкер-стрiт ми довго обговорювали проблему Макх'ю i цiкавилися, чи жива ще мiсiс Вамберри. "Завтра ми почу"мо вiд нього, не вирiшиться все сьогоднi ввечерi", - припустив Холмс. "Викрадення зазвичай закiнчуються плачевно, незважаючи на всi зусилля офiцiйно╖ полiцi╖".


Приблизно о першiй годинi дня в середу екiпаж Макхью зупинився перед нашим будинком, i вiн вийшов разом зi сво╖м супутником, обидва виглядали похмурими. Поки я спостерiгав з вiкна i описував Холмсу ╖х прибуття, вiн поклав ручку на стiл, за яким писав.


"Схоже, минула нiч i сьогоднiшнiй ранок пройшли не дуже добре", - припустив вiн. " Ризикну припустити, що мiстер Макхью привiз мiстера Вамберри, i вони захочуть, щоб я знайшов мiсiс Вамберри в повному здоров'╖.


Ми почули кроки мiсiс Хадсон на сходах приблизно через хвилину пiсля дзвiнка у дверi, i вона увiйшла повiдомити, що Макх'ю i Вамберри хочуть негайно бачити Холмса. "Це про зникло╖ жiнки, про яку мiстер Макхью говорив позавчора", - сказала мiсiс Хадсон. "Чоловiк, який був з ним, - ╖╖ чоловiк. Вони обидва дуже засмученi".


"Тодi надiшлiть ╖х негайно", - розпорядився Холмс i подякував за попередження. "Ви можете залишити дверi вiдкритими", - сказав вiн, одягаючи свiй зелений двобортний пiджак i застiбаючи його.


Через мить Макхью вже стояв на порозi, а Вамберри покiрно слiдував за ним. Макх'ю помахав вказiвним пальцем у бiк Холмса, немов звертаючи увагу присяжних в напруженому залi суду на те, що Холмс дав погану пораду. "Ми зробили, як ви запропонували, i зв'язалися зi спецiальним констеблем округу Хемпшир, який продовжив влаштовувати жахливий i ретельний безлад в i без того катастрофiчну ситуацiю", - почав Макхью. " Наша Фiбi досi вважа"ться зниклою, а грошi за викуп пропали.


"Спокiйно розкажiть менi точнi подробицi вашого досвiду", - непримиренно вiдповiв Холмс, недбало пропонуючи двом гостям крiсла простягнутою рукою.


Вони прийняли його запрошення, i Макх'ю продовжив розповiдь:


"Коли я по╖хав звiдси в понедiлок, я по╖хав прямо на виноробню i переконав свого шурина звернутися за допомогою до влади. Нашвидкуруч повечерявши, я пiзно ввечерi по╖хав в полiцейську дiлянку i нескiнченно довго чекав, поки черговий офiцер забере спецiального констебля Iсаака Торнбурга з його будинку, де його знайшли в постiльнiй бiлизнi.


"Вiн вислухав мою iсторiю i вирiшив заманити в пастку одного з викрадачiв на мосту, коли той прийшов забрати полотняний мiшок. Торнбург сказав, що потiм вiн перекона" злочинця, що в його iнтересах привести полiцiю туди, де його спiльники сховали мiсiс Вамберри, тому що в разi ╖╖ смертi не уникнути шибеницi.


"Я не поспiшала погоджуватися з планом Торнбурга, думаючи, що у мо"╖ сестри було б бiльше шансiв вижити, якби ми з мiстером Вамберри просто слiдували iнструкцiям в записцi про викуп. Однак Торнбург пояснив, що влада буде дiяти, щоб перехопити переказ грошей i врятувати мою сестру, незалежно вiд мо"╖ думки, тому я погодився з його побажаннями.


"Вчора вранцi я повинен був представляти iнтереси клi"нта, призначеного на судове слухання, тому я вiдправився в Центральний кримiнальний суд, а потiм в банк, щоб зняти двадцять тисяч фунтiв стерлiнгiв, якi повиннi були доповнити пакет вимог про викуп, як i було обумовлено Торнбургом. Потiм я повернувся на виноробнi, де мiй шурин поклав цi кошти у свiй сейф разом з тридцятьма тисячами фунтiв, якi вiн зняв зi сво╖х рахункiв.


Протягом всього виступу Макхью Вамберри сидiв, не промовляючи нi слова, киваючи на знак згоди, коли Макхью продовжував:


Залишок дня пройшов повiльно, майже без розмов, якщо не рахувати кiлькох слiв про те, як багато Фiбi означа" для кожного з нас. За пiвгодини до десяти годин ми повантажили полотняний мiшок в мою карету i разом по╖хали до мосту. Тут Хiтклiфф поклав мiшок на дорiжку в серединi споруди. Торнбург вже розмiстив сво╖х людей в кущах по обидвi сторони моста, щоб вони могли бачити мiшок з обох сторiн.


"Але, на жаль, через сезону року над рiчкою опустився густий туман i закрив ╖м огляд. Це був гороховий суп, такий густий, що полiцiя не змогла навiть розгледiти мiст.


"Я очiкував повернутися на виноробню вранцi i виявити нашу Фiбi живою i неушкодженою, але замiсть цього з Торнбургом там був тiльки мiй швагро, який повiдомив, що брезентовий мiшок зник вночi, а полiцiя взагалi нiчого не чула i не бачила. Вони по-королiвськи провалили цю справу, i ви, мiстер Холмс, - наша остання надiя повернути мою сестру додому в цiлостi й схоронностi.


Потiм втрутився Вамберри, кажучи соромливо. Вiн нервово почухав свою лису голову i погладив гладко виголений пiдборiддя i щоки. "Моя дружина, мiстер Холмс, виклика" у мене першорядну заклопотанiсть, але втрата грошей вибила мене з колi╖. Моя виноробня знаходиться в ру╖нах з-за епiдемi╖ фiлоксери, яка поширилася з Францi╖ до Великобританi╖, i тому мiй бiзнес зазна" краху через брак хорошого вина для продажу. Якщо б ви могли повернути викуп, а також врятувати Фiбi життя, я був би вам дуже вдячний.


Холмс деякий час нiчого не говорив, повiльно походжаючи по кiмнатi зi зчепленими за спиною руками, потiм сказав: "Я побоююся гiршого для мiсiс Вамберри, тому, якщо я займуся вашим справою, ви можете дiзнатися, що я встановив особи викрадачiв, не домiгшись ╖╖ повернення цiлою i неушкодженою. Що стосу"ться викупу, то шанси на успiх п'ятдесят на п'ятдесят.


"О, я благаю вас старатися з усiх сил, що б не трапилося", - смиренно попросив Макхью.


"Будь ласка, зроби це", - жалiбно додав Вамберри.


Холмс погодився пiдтримати ╖х справа, але спочатку поставив питання, який здавався вирваним з контексту. "З яких банкiв ви отримали грошi для викупу?" вiн хотiв знати.


"Яке це ма" вiдношення до вашого розслiдування?" Парирував Вэмберри.


"Цiлком можливо, що хто-то в одному з банкiв знав, якими активами ви ма"те, i придумав схему, щоб позбавити вас вiд них", - сказав йому Холмс.


"Я вивiв кошти з Нацiонального банку Англi╖", - повiдомив Макхью, i Вамберри назвав компанiю Форсайта & Company в Ньюмаркет-Хiт.


З цими словами Холмс попрощався з нашими вiдвiдувачами i сказав кiлька пiдбадьорливих слiв. "Можливо, до того часу, як ви дiстанетеся до винарнi, мiсiс Вэмберри буде чекати вас вдома. Не втрачайте надi╖ на не╖". Вiн також сказав, що побачиться з ними приблизно через день в Хемпширi, "оскiльки я почну сво" розслiдування в Лондонi i в свiй час вiдправлюся на околицi".


Пiсля того як вони пiшли, Холмс добровiльно заявив, що ця справа виклика" особливе здивування, оскiльки " мало речових доказiв, на якi можна покластися. Вiн не виключав можливостi того, що мiсiс Вамберри була нещаслива у шлюбi i пiдстро╖ла власне зникнення, а також можливiсть втекти з кругленькою сумою. "╢ ще одна можливiсть, але поки занадто рано будувати теорi╖", - загадково сказав вiн, не вдаючись у подальшi пояснення.


Холмс вибачився i пiшов до себе в спальню, щоб переодягнутися в свою унiформу для роботи в пiдворiттi: поношений сорочку з круглим вирiзом, коричневi робочi штани i светр зi слiдами ворсу. "У нас " час до вечерi, щоб я проконсультувався зi сво╖ми iнформаторами та з'ясував, чи не помiчали вони, щоб хто-небудь з нероб витрачав непомiрну суму готiвки, яка могла бути частиною викупу - якщо вони дiйсно " в обiгу", - зауважив вiн, квапливо прямуючи до сходiв.


Менi самому захотiлося подихати свiжим повiтрям, тому я надiв казанок i взяв палицю для при"мно╖ прогулянки по парку. Я помiтив гусей на ставку - ознака того, що до настання зими залишався ще мiсяць або бiльше, але темнi хмари були ознакою наближення дощу, тому я поспiшив повернутися на 221B, поки як слiд не промок. Мене не було близько двох годин, але Холмс продовжував свою екскурсiю. Вiн увiйшов у дверi майже в шiсть годин i був у говiркому настро╖.


"Всi вiдомi хулiгани бiднi, як церковнi мишi," проголосив вiн, - за винятком Арчi Стемфорда, фальсифiкатора, який нещодавно успадкував десять тисяч фунтiв вiд сво"╖ дорого╖ матерi, завжди терпимою жiнки, яка кiлька разiв виручала його з бiди, коли була енергiйною. ╥╖ великодушнiсть, безсумнiвно, спонукало Арчi продовжити свою злочинну поведiнку. Однак вона дивилася на це iнакше, як може дивитись тiльки вiддана мати ".


Холмс переодягнувся в бiльш пристойний одяг, i ми по╖ли пасту з креветками i морськими гребiнцями в iталiйському ресторанi Carbone на Майлз-стрiт, випивши графин к'янтi, поки Холмс обмiрковував свiй наступний хiд. "Я наведу довiдки в "Ту бенкс" i складу бiльш повну картину цi"╖ складно╖ головоломки", - наголошував вiн, потiм перевiв розмову на наслiдки фiлоксери, виступ Женев'"в Мастерс у драмi, яку ми вiдвiдали в театрi "Лiцеум", i вплив на суспiльство в майбутньому появи електричного освiтлення.


Не встиг Холмс ви╖хати в четвер вранцi, як прибутку Баскомб Макх'ю i Хiтклiфф Вамберри, щоб передати йому термiнову прохання. Вони вiдмовилися чекати повернення Холмса, сказавши тiльки, що хочуть, щоб вiн негайно припинив розслiдування. Вони попросили мене передати повiдомлення, тому що це було питання життя i смертi мiсiс Вамберри. Я сказав ╖м, що передам iнформацiю, але що Холмс хотiв би знати, чому вони так наполягають на звiльненнi його вiд розслiдування.


"Ми повернемося сьогоднi вдень з поясненнями, але нi в якому разi не дозволяйте мiстера Холмса продовжувати", - зажадав Макхью, перш нiж рiзко розвернутися i квапливо спуститися по сходах, а Вамберри поспiшив за ним, щоб не вiдставати.


Я був здивований раптовою змiною вiдносини i висловив сво╖ побоювання Холмсу, коли вiн увiйшов у дверi приблизно через годину пiсля ленчу.


"Цiкаво, - сказав вiн, - хоча це узгоджу"ться з тим, що я визначив досi". Вiн не став вдаватися в подробицi; швидше, пробурмотiв щось про доброту мiсiс Хадсон i зробив бутерброд з рештою скибочками ростбiфа i хрiном, якi вона принесла нам ранiше.


Було майже половина четвертого, коли Макх'ю i Вамберри пройшли через нашi дверi i зiткнулися з Холмсом, який стояв бiля вiкна вiтальнi i дивився на нескiнченний парад пiшоходiв i гужових машин.


"Я так розумiю, джентльмени, ви хочете, щоб я вiдмовився вiд ваших послуг," промовив вiн в якостi привiтання, як i ранiше, стоячи до них прямий i вузькою спиною.


"Вкрай важливо, щоб ви це зробили", - пiдтвердив Макхью. " Бачите, мiстере Холмс, викрадачi попередили нас, що, якщо ви будете впиратися, наша Фiбi буде знищена. Вiн засунув аркуш паперу пiд яструбиний нiс Холмса, коли той повернувся до них обличчям.


Записка мiстила ще кiлька накле"них слiв i лiтер, вирiзаних з газети.


"Ми ж сказали вам, нiяких копiв, включаючи Холмса", - свiдчив перший рядок.


"Я знайшов це сьогоднi прикрiпленим кинджалом до мо"╖ вхiдних дверей", - втрутився Вамберри, вказуючи тремтячим пальцем на аркуш паперу.


"Якщо тiльки за вами не стежили за мою адресу, нiхто нiяк не мiг дiзнатися про мою причетнiсть до вашо╖ справи", - наполягав Холмс.


"Це несутт"во, мiстер Холмс," продовжував Баскомб Макх'ю, - тому що факт в тому, що вони дiйсно знають, i ми повиннi пiдкорятися ╖х вказiвками задля Фiбi".


Холмс узяв записку у Макх'ю i переглянув весь вмiст. В нiй пропонувалося Вамберри розмiстити ще п'ятдесят тисяч фунтiв стерлiнгiв на брукiвцi в десять годин вечора. "I на цей раз приходь один", - попередив вiн.


"Я заберу його сам i пiймаю того, хто прийде за ним", - порадив Макхью. "Клянуся Богом, я змушу його розповiсти, де вони сховали мою сестру".


"Ви робите дурну помилку" заперечив Холмс, "але ви мiй клi"нт, i я не можу пiти наперекiр вашим бажанням".


"Ми з Баскомбом розходимося в думках щодо бiльшостi питань," смiливо заявив Вамберри, завершуючи розмову, " але не з цього. Вiн доб'"ться того, чого не змогли домогтися ви i полiцiя.


Пiсля того як вони пiшли, Холмс занурився в одну зi сво╖х мрiй, розтягнувшись на диванi i меланхолiйно перебираючи струни скрипки. Вiн вiдхилив мо" запрошення пригостити його вечерею в "Симпсонi", сказавши, що у нього нема" апетиту, тому я пiшов у заклад один i, повернувшись, застав його все ще на диванi в пригнiченому станi.


"Послухайте, Холмс," покартав я його, - звiльнення дурня i його родича не " порушенням вашого професiйного статусу".


"Нi, але це невдача, тим бiльше, що я був на порозi прориву", - вiдповiв вiн.


Депресiя Холмса тривала до наступного обiду, поки одна подiя не вразило нас до глибини душi. Я квапливо увiйшла в нашi кiмнати, пихкаючи пiсля походу до газетного кiоску за примiрником "Дейлi газетт". Заголовок на першiй шпальтi п'ятничного вечiрнього випуску кричав про насильницьку смерть Макхью.


"Виняткова трагедiя", - свiдчив напис, а пiд нею: "Вiдомий юрист убитий на мосту в Хемпширi".


У супровiднiй статтi говорилося, що Баскомб Макхью отримав кiлька ножових поранень у груди i горло, його тiло було виявлено швагром Хитклиффом Вамберри, ссутулившимся на сидiннi свого екiпажу, напередоднi пiзно ввечерi. У статтi не уточнювалося, чому Макхью переправлявся через рiчку в такий пiзнiй час або чому вiн знаходився в Хемпширi, а не вдома, в Лондонi. Спецiальний констебль Iсаак Торнбург заявив, що полiцiя розслiду" нерозкритi версi╖ i пiдозрю", що до вбивства причетний гангстер. Констебль Торнбург нiчого не згадав про викрадення Фiбi Вамберри або про п'ятдесят тисяч фунтiв, якi були при Макхью. Спецiальний констебль просто сказав репортеровi, що, мабуть, мотивом жорстокого нападу було пограбування.


"Такi наслiдки, коли дилетант бере справу у сво╖ руки", - холоднокровно прокоментував Холмс, прочитавши звiт. "Тепер у мене " зобов'язання перед мо╖м клi"нтом - знайти розгадку цi"╖ жахливо╖ та"мницi. Якщо вбивство мiстера Макхью буде розкрито, то буде розкрито i справа його сестри".


Холмс усе ще був у сво"му халатi мишачого кольору, тому вiн швидко переодягнувся в дорожню одежу, i незабаром ми вже ╖хали на по╖здi метро до станцi╖ Оксфорд Серкус на далекiй захiднiй околицi Лондона, де в платнiй стайнi пересiдали на орендований "Суррей", а потiм у мальовниче i багате графство Хемпшир. Холмс ╖хав у сво╖й щiльно обляга" матерчатою кепцi, насунутiй на кущистi брови, поки ми про╖жджали повз одного величного кам'яного будинку за iншим з доглянутими галявинами i бездоганними квiтниками, потiм поля для гри в поло, на якому гравцi та понi здiйснювали тренувальнi забiги, i, нарештi, дiлянки лiсу, де стояв дикий кабан, гризучи жолудi, - поки, нарештi, ми не зупинилися бiля штабу полiцi╖, щоб зустрiтися зi спецiальним констеблем Торнбургом.


Це був невисокий худорлявий чоловiк рокiв тридцяти п'яти, з густими чорними вусами, якi гармонiювали з його хвилястими волоссям.


"Я чув про вашу участь у деяких розслiдування Скотленд-Ярду, мiстер Холмс, - сказав вiн в якостi вступу, - але ви нiчим не можете допомогти в цьому розслiдуваннi. У нас " на прикметi кiлька пiдозрюваних, i ми звужу"мо коло пiдозрюваних у процесi виключення ". Вiн говорив впевнено i владно, його загострене пiдборiддя i широко посадженi сiрi очi були спрямованi до стелi в жестi вiдчуження. Холмс, нiтрохи не образившись, тим не менш запропонував свою допомогу i попросив розповiсти про деяких деталях огляду мiсця злочину.


"Мiстер Вамберри виявив закривавлене тiло на сидiння екiпажу мiстера Макхью, його руки мертвою хваткою стискали поводи, а обличчя спотворилося, як нiби вiд подиву", - повiдомив констебль Торнбург. "Мiстер Вамберри розповiв нам, що вiн з нетерпiнням чекав вдома повернення свого шуряка з сво"╖ мiсi╖, але коли мiстер Макх'ю не з'явився до двох годин ночi, мiстер Вамберри попрямував до мосту. Вiн по╖хав тим же маршрутом, що i карета, сподiваючись по дорозi зустрiти мiстера Макхью. Мiстер Вамберри добрався до мосту й побачив карету посерединi, його шурин, очевидно, був мертвий, а мiшок з грошима зник. Пройде день або близько того, перш нiж ми посадимо злочинцiв за грати i дiзна"мося мiсцезнаходження мiсiс Вамберри.


Потiм Холмс задав риторичне питання: "чи Не вказу" положення трупа з численними ранами на напрямок, вiдмiнне вiд вашо╖ теорi╖?"


"Що ви ма"те на увазi пiд цим - у вас " що-небудь краще?" - випалив у вiдповiдь офiцер, з роздратуванням дивлячись на Холмса.


"Я буду шукати iншi шляхи i зосереджуся на сво"му напрямку, а потiм розкрию всi, коли прийду до висновку", - двозначно вiдповiв Холмс, перш нiж пiти. "Його поведiнка нагаду" менi iнспектора Лестрейда", - зiзнався менi Холмс наодинцi, коли ми сiдали в "Суррей", маючи на увазi чиновника Скотленд-Ярду з очима-намистинками, який зазвичай ставав впертим пiсля того, як перетинався з "диним в iмперi╖ невтомним детективом-консультантом.


Ми по╖хали до мосту над рiчкою Ейвон пiсля того, як спочатку запитали ради щодо його розташування у жiнки, прогуливавшейся зi сво╖м пiдстриженим французьким пуделем. "Будьте пильнi," попередила вона, "це небезпечне мiсце для такого мирного району - тiльки вчора там сталося пограбування i вбивство".


На мосту Холмс ретельно оглянув прилеглу територiю з обох сторiн, визначивши, що пiшохiдна дорiжка на обох кiнцях могла приховати вiд полiцi╖ людини, який ховався в кущах вздовж дороги в густому туманi пiд вiвторок ввечерi. "Вони очiкували транспорт i знехтували бiльш обхiдним шляхом", - уклав вiн. "Ходiмо, Ватсон, тут бiльше не на що дивитися. Давайте зробимо вiзит мiстера Вэмберри".


Вiд iншого перехожого ми дiзналися, як найкраще дiстатися до винарнi, яка перебувала в двадцяти хвилинах ╖зди. Вона знаходилася в сторонi вiд дороги, майже поза увагою, з високими дубами i в'язами, обрамляють кiльцеву дорогу. На пiвдорозi ми побачили велике двоповерхова будова з штукатурки i цегли з еркерами на обох рiвнях. У дальньому кiнцi був невеликий трав'янистий дiлянку з вимощенiй брукiвкою дорiжкою, що веде до резиденцi╖. За добре обладнаним цегляним будинком розташовувався великий виноградник площею не менше десяти гектарiв, на стеблах якого в основному не було нi листя, нi грон винограду.


Шерлок Холмс провiв нас через головний вхiд на виноробню, в якiй був вiдсутнiй який-небудь очiкуваний аромат - з-за вiдсутностi виробництва. Стiни були обвiшанi пляшками на стелажах, на бiльшостi з яких були етикетки з Калiфорнi╖ i Нью-Йорка в Сполучених Штатах, а також з Ла-Рiохи в Iспанi╖ i з верхнiх берегiв рiчки Дору в Португалi╖. У сусiднiй кiмнатi побiльше стояли величезнi чани, порожнi преси та ряди бочок, складених з бокiв. Холмс вивчив колекцiю, понюхав краю деяких з них i зiшкрiб з одного залишки бiло╖ порошкоподiбно╖ речовини у флакон, який носив у шкiряному футлярi в кишенi пiджака.


Вамберри нiде не було видно, тому Холмс жестом запросив мене йти за ним, щоб знайти власника. Як тiльки ми пiдiйшли до виходу, Вамберри вийшов з вбиральнi на розi будiвлi i здригнувся.


" Мiстер Холмс! Що ви тут робите? вимогливо запитав вiн.


"Ми прийшли купити пляшку вина до нашого столу сьогоднi ввечерi," соромливо вiдповiв Холмс. " I провести розслiдування смертi мого клi"нта Баскомба Макхью.


"Але вас вiдсторонили вiд нашо╖ справи", - вiдповiв Вамберри, якому, здавалося, не терпiлося побачити, як ми йдемо.


"Це було до його смертi", - заперечив Холмс. "З тих пiр я вiдновив роботу, що, мабуть, вам не сподобалося".


"Я б подумав, що полiцiя справля"ться з цим дiлом задовiльно, i ваше втручання зайве", - крикнув Вамберри, важливо проходячи повз нас до дверей, щоб завершити дискусiю.


Нiтрохи не знiяковiвши, Холмс пiшов за ним, я слiдував за ним по п'ятах.


"Я вважаю, що бiле сухе вино середньо╖ мiцностi пiдiйде як не можна краще", - продовжив Холмс. "Що ви порадите?"


"Що?" Пробелькотiв Вамберри з рiзкiстю в голосi.


"До нашого сьогоднiшнього столу," доброзичливо вiдповiв Холмс.


"Про, але, звичайно, ви прийшли за пляшкою вина, як i сказали", - зауважив Вамберри, втрачаючи свою войовничу позу. "Я б вибрав Вiдаль Блан з калiфорнiйського виноградника - два соверена i чотири шилiнги, трохи дорогувато, але це тому, що воно iмпортне". Вiн пiдвiв Холмса до потрiбного стелажу i пiдняв етикетку, щоб той мiг прочитати.


Холмс схвально кивнув i розплатився з продавцем.


Ми вийшли i попрямували в платну стайню, щоб повернути коня i вiзок. По дорозi Холмс сказав, що йому здалося дивним, що Вамберри не порушив тему сво"╖ зникло╖ дружини. "З очей геть, iз серця геть, я вважаю," задумливо прокоментував Холмс, проводячи рукою по сво"му черепу.


Як тiльки ми повернулися на Бейкер-стрiт, Холмсу не терпiлося проаналiзувати бiле порошкоподiбну речовину, щоб визначити ╖╖ хiмiчний склад. Вiн розклав свiй набiр рiдких складiв на столi, покритому сосново╖ кiркою, i приступив до експериментiв. "У мене " тiльки крихiтний зразок залишку, тому я повинен пiдрахувати кожен тест", - зазначив вiн iз серйозним виразом обличчя, запаливши лампу Бунзена. " Я почну з припущення, що ця речовина явля" собою гiдроксид калiю.


" Луг? - Вигукнула я, вiдриваючи погляд вiд "Вiдлуння", який я купила у продавця по дорозi додому. " Мiстер Вамберри або його дружина, мабуть, використовували для виготовлення мила бочку з-пiд вина iдеально╖ витримки.


"Або, можливо, щось зловiсне", - припустив Холмс. Близько години вiн возився з кiлькома графинами, не промовляючи нi слова, потiм голосно вигукнув: "Це так! Не можна втрачати нi секунди, друже. Бери капелюх i пальто - ми збира"мося другий раз за тиждень витягувати констебля Торнбурга з його постiльно╖ бiлизни.


Не протестуючи, я пiдкорився захопленнями, оскiльки знав, що кульмiнацiя розслiдування Холмса була не за горами. В темрявi, крiзь клаптi туману, ми дiсталися до метро i сiли в нiчний експрес, вiдправля"ться в далекий Вест-Енд для чергово╖ вилазки в Хемпшир. Ми розбудили керуючого стайнею i найняли iнший екiпаж, який повинен був вiдвезти нас у штаб-квартиру полiцi╖. Там Холмс приголомшив вiдповiдального офiцера, заявивши, що у нього " найважливiшi докази по справi про вбивство Макх'ю i смертi мiсiс Вамберри.


"Смерть мiсiс Вамберри?" офiцер кинув виклик. "Ви говорите, що вона мертва, чи не так? Що ж, у нас пiд вартою пiдозрювана, яка може привести нас до не╖ живий, мiстер".


" Я можу поговорити з ним? - Заблагав Холмс.


"Тiльки з дозволу констебля Торнбурга, i я бiльше не потревожу його в лiжку", - заявив офiцер, пiдвищивши голос. "Вам доведеться почекати до ранку. Вiн буде тут рiвно вiсiм годин.


Офiцер був невблаганний, навiть коли Холмс заперечив, що вранцi може бути занадто пiзно.


"Сюди! Сюди! З-за чого весь цей сир-бор?" - пролунав iнший розкотистий голос з iншого кiнця кiмнати. Вiн належав Спецiальним констеблевi Iсааку Торнбургу, який, як з'ясувалося, не мiг заснути, думаючи, що його в'язень, можливо, передумав i вирiшив у всьому зiзнатися про мiсцезнаходження мiсiс Вамберри. Констебль Торнбург саркастично звернувся до чергового офiцера:


" Макгi, не можна так поводитися з самим незамiнним помiчником Скотленд-Ярду. Мiстер Шерлок Холмс зробив такий шлях з сiтi в невизначену годину, щоб прочитати нам лекцiю про те, як дiяти далi. Вiн повернувся до Холмсу i вклонився з награним повагою. "Скажiть нам, мiстер Холмс, що ми такого зробили, що все вийшло неправильно?"


Холмс чудово стримав свiй гнiв i повiдомив спецiальним констеблевi, що затриманий невинний у викраденнi.


Констебль Торнбург розсмiявся. " Але, бачите, у нас " незаперечнi докази. У нього була усипана дiамантами брошка, яка була на мiсiс Вамберри в день викрадення. Ден Фуллен, звичайний крадiй, поки не перейшов у бiльш високий клас злочинцiв, спробував продати брошка ломбарду в Вiнчестерi. Ми поширили опис коштовностей мiсiс Вамберри серед усiх продавцiв i були повiдомленi, коли Фуллен спробував обмiняти брошка на готiвку. Ми, так би мовити, затримали його на гарячому. Вiн заперечував, що що-небудь знав про мiсiс Вамберри, але тепер ми чека"мо, коли вiн заспiва" по-iншому ".


"Яку мелодiю вiн спiвав, коли ви його арештували?" Холмс хотiв дiзнатися.


"О, вiн стверджував, що зiрвав брошка з блузки лiтньо╖ жiнки, яка робила покупки на Берклi-сквер у Лондонi", - розповiв констебль Торнбург, хитаючи головою i квохкаючи.


Ви робили спроби пiдтвердити або дискредитувати його iсторiю? "Скотленд-Ярд напевно отримав би звiт - я припускаю, що жiнка iсну", - i вона могла б легко впiзнати цього негiдника Фуллена, а також вкрадену ╖м брошка", - запитав Холмс, додавши: "Скотленд-Ярд напевно отримав би звiт - я припускаю, що жiнка iсну", - i вона могла б легко iдентифiкувати цього негiдника Фуллена".


"У цьому нема" необхiдностi, мiстере Холмс. Хiтклiфф Вэмберри пiдтвердив, що брошка належить його дружинi", - наполягав констебль Торнбург.


"А що, якщо Ден Фуллен не ухиля"ться, а всього лише озбро"ний грабiжник?" запитав Холмс питання, який констебль Торнбург сприйняв з недовiрою.


"╢ iнший спосiб переконатися, хто говорить правду", - продовжив Холмс. "Супроводжуйте доктора Ватсона i мене на виноробню сьогоднi ввечерi. Не можна втрачати часу".


Констебль Торнбург заперечив, заявивши, що було занадто пiзно i що, якщо б Холмс помилився у сво╖й здогадцi, винороб було б справедливо незадоволений полiцi"ю з-за необ╜рунтованого вторгнення.


"Тодi слiдуйте за нами туди i залишайтеся на задньому планi", - запропонував Холмс. "Доктор Ватсон i я зустрiнемося з мiстером Вамберри наодинцi". Спецiальний констебль визнав це прийнятним, i ми вiдразу ж пiшли.


Ми прибули, щоб знайти виноробню i будинок в непрогляднiй темрявi, i нiхто не вiдповiв, коли Холмс постукав молотком в параднi дверi резиденцi╖. Ми вже збиралися йти, коли Холмс пiдiйшов до задньо╖ частини будiвлi. "Пiдiйдiть сюди, Ватсон, i розкажiть менi, що ви бачите", - умовляв вiн, вказуючи на простори виноградника. На мiй подив, вдалинi виднiвся свiтло лiхтаря.


"Скажiть констеблевi Торнбургу, щоб вiн негайно при"днався до нас, тому що ми як раз вчасно, щоб стати свiдками завершення злочину," наказав Холмс. Я швидко дiйшов до кiнця пiд'╖зно╖ але╖ i переконав спецiального констебля пройти за мною туди, де нiс вахту Холмс.


Ми повiльно рушили вздовж рядiв мiж голими лозами до нерухомого свiтла. " Тепер тихо, - прошепотiв Холмс, коли ми пiдiйшли ближче. Коли ми пiдiйшли до лiхтаря на вiдстань десяти крокiв, то з подивом побачили, як Хiтклiфф Вамберри працю" з допомогою копалки i лопати, розширюючи яму для бочки, що стояла на тачцi позаду нього.


"Чоловiк, який втратив рiдних, готу"ться заспоко╖ти свою кохану дружину зi свiтом", - проревiв Холмс, змусивши чоловiка впасти на колiна.


"О, Господи, прости мене за те, що я зробив", - простогнав вiн. "Вона була огидною занудою, завжди хотiла бiльшого, нiж я мiг дати, але я так любив ╖╖. Я тiльки хотiв змусити ╖╖ замовкнути, але моя хватка на ╖╖ ши╖ була дуже сильною, i вона померла в мене на руках, ╖╖ прекраснi карi очi були вiдкритi. Як ви дiзналися, мiстере Холмсе?


"Я пiдозрював вас майже з самого початку, мiстер Вэмберри", - сказав йому Холмс. "Коли я дiзнався у вашому банку, що насправдi ви не зняли тридцять тисяч фунтiв стерлiнгiв для викупу вашо╖ дружини, я прийшов до висновку, що ви сфабрикували першу фальшиву розписку вiд викрадачiв як виверт, щоб замести слiди i обманом позбавити вашого шуринью частини його стану. Кожен наступний поворот подiй просто визначав мою теорiю. А сьогоднi я також виявив цю бочку i помiтив, куди ви пролили луг, намагаючись прискорити розкладання решток i замаскувати характерний запах.


"Будь ласка, пiднiмiться з колiн, мiстер Вамберри", - попросив констебль Торнбург, простягаючи пару наручникiв.


Вамберри, все ще приголомшений, сперся на тачку для рiвноваги i випадково перекинув ╖╖, шпурнувши бочку на землю зi страшним ударом, вiд якого кришка розлетiлася на частини. До нашого жаху, голова i плечi виснаженою, крихiтно╖ жiнки впали в неглибоку могилу.


"О, моя люба Фiбi", - голосив Вэмберри.


Констебль Торнбург заклацнув наручники на зап'ястях Вамберри, i ми мовчки попрямували до наших машин. Коли ми дiсталися до винарнi, Холмс зупинився i вголос поцiкавився, чи не хоче Вамберри розкрити все начистоту. " Оскiльки викрадачiв не було, - сухо сказав Холмс, - не могли б ви розповiсти нам, як ви вбили Баскомба Макхью?


"Але я не-" почав було говорити Вамберри.


Холмс перебив його на пiвсловi. "Якщо ви вiдкри"те свiй сейф, це доведе вашу невиннiсть".


"Всi грошi на мiсцi - сiмдесят тисяч фунтiв, двадцять тисяч за першу нiч на мосту i п'ятдесят тисяч за другу", - зiзнався Уэмберри. "Вiн був настирливим блазнем, i я ненавидiв кожну кiсточку в його тiлi".


"Це було очевидне злочин на грунтi пристрастi, - пояснив Холмс констеблевi Торнбургу, - з-за численних смертельних ран. Те, що жертва сидiла в екiпажi, а не була вбита на палубi мiстка, вiдбиваючись вiд нападника, привело мене до висновку, що вбивство ско╖в пасажир, який сидiв праворуч вiд нього. Вбивця мiг бути тiльки його спiльником, який передав грошi за викуп.


"Що тепер зi мною буде?" Схвильовано запитав Вамберри, опустивши голову в знак каяття.


"Якщо менi буде що сказати з цього приводу, я подбаю про те, щоб вас ненадовго доставили в Олд-Бейлi", - ущипливо вiдповiв констебль Торнбург. " Що стосу"ться вас, - гордо сказав вiн, повертаючись до Шерлоку Холмсу, - я згадаю про вашо╖ допомоги полiцi╖, коли вранцi зустрiнуся з пресою i оголошу, що розкрив одразу два вбивства.


OceanofPDF.com


"Божевiльний БУДИНОК" Шерлока Холмса пiд редакцi"ю Брюса В. Килстейна


Незадовго до зими 18 __ року дивний випадок надав мо"му колезi та друговi, доктору Джону Ватсону, ще одну можливiсть подiлитися сво╖м медичним досвiдом з одним з мо╖х розслiдувань. Ми тiльки що закiнчили снiдати i влаштувалися ближче до вогню, рятуючись вiд прохолоди сирого листопадового ранку. Ватсон переглядав ранковi газети, поки я розкурював свою першу за день трубку i, оскiльки справ було небагато, готувався закiнчити монографiю про iдентифiкацi╖ слiдiв, коли мiсiс Хадсон оголосила про вiдвiдувача. Бiднiй жiнцi ледь вистачило часу вимовити iм'я Лестрейда, як грубий iнспектор з Скотленд-Ярду увiрвався повз не╖ в наш кабiнет.


"Лестрейд," сказав я, ледь вiдiрвавши погляд вiд приготування пенковой пiни, " як мило з вашого боку провiдати мене в такий похмурий ранок. Мiсiс Хадсон, будьте ласкавi, приготуйте iнспектору чашку мiцно╖ кави по-турецьки. Вiн не спав майже двi доби, хоча примудрився не пропустити жодного прийому ╖жi, яким би поспiшним вiн не був, i йому знадобиться стимулятор, перш нiж повернутися до сво"╖ дружини, яка до теперiшнього часу буде стурбована його очевидним зникненням з-за розслiдування в Iст-Ендi ".


Я глибоко затягнувся люлькою, насолоджуючись солодким ароматом тютюну i враженим виразом обличчя Лестрейда, поки вiн намагався осмислити природу мого умовиводи.


" Але, мiстер Холмс, - пробурмотiв вiн, затинаючись, " звiдки ви могли знати про характер мо╖х пересувань, не кажучи вже про те, коли я приймав ╖жу або спiлкувався зi сво"ю дружиною? Я тiльки що увiйшов у твою кiмнату, а ти навiть не вiдiрвав погляду вiд сво"╖ трубки.


Ватсон з подивом вiдiрвав погляд вiд "Таймс". "Так, Холмс, - сказав вiн, - розкажiть нам, як ви могли дiзнатися мiсцезнаходження цього хлопця?"


" Елементарно, мiй дорогий друже. Я скористався сво"ю люлькою, щоб вказати на характернi риси особистостi Лестрейда, якi привели мене до мого висновку. " По-перше, слiд звернути увагу на пом'яте стан костюма джентльмена. Ми бачимо кiлька плям рiзного ступеня коагуляцi╖, якi вказують на кiлька приготованих на швидку руку страв: два м'ясних пирога i тарiлку сосисок, як я вважаю, судячи з вiдмiтинами на манжетах i рукавах. Приблизно вiсiм годин мiж прийомами ╖жi - це промiжок мiж вчорашнiм снiданком i полуденним прийомом ╖жi. У нього не було часу на чай, iнакше я очiкував побачити якiсь iншi слiди цi"╖ вечерi. Той факт, що у нього на комiрi i сорочцi залишилися шматочки ╖жi, вказу" на поспiшний вечеря без належно╖ серветки. На його пiдтяжках слiди бруду певного кольору i смороду, якi вказують на мiсце недалеко вiд рiчки в Iст-Ендi. Частково захована записка в кишенi його пальта - це телеграма, призначена його дружинi, яку вiн забув вiдправити, щоб повiдомити ╖й про сво" повернення затриманого ".


Лестрейд засунув руку в кишеню i дiстав телеграму. "Дружина буде засмучена", - визнав вiн. "Ви ма"те рацiю в тому, що говорите, мiстере Холмс".


" Ви були зайнятi, Лестрейд. Прошу вас, сiдайте i розкажiть, чим ми можемо бути кориснi, " попросив я.


Лестрейд сiв за маленький столик i з вдячнiстю прийняв гарячий кави, приготований мiсiс Хадсон. "Найдивнiше, що я бачив за довгий час, сер. Вчора мене викликали для розслiдування смертi мiстера Джошуа Уодсворта з Брiк-Лейн. Це був чоловiк шiстдесяти трьох рокiв, торговець на пенсi╖, вдiвець, який жив на сво╖ заощадження i скромне спадщину, що дiсталася його дружинi, i мешкав зi сво"ю дочкою i невеликим штатом прислуги. Вiн був знайдений мертвим сво╖м слугою. На ньому не було жодних ознак насильства."


"Навряд чи це привiд для тривоги", - сказав Ватсон. "Хлопець, ймовiрно, помер вiд серцевого нападу".


" Ну, так думав слуга, доктор, поки не пiшов повiдомити про це iншим домочадцям. Вiн знайшов ╖х в ╖дальнi. Син Ернест, який був вдома на канiкулах, зiйшов з розуму. Дочка Юнiс перебувала в кататоническом станi. За словами служницi, поко╖вка трималася за горло, очi в не╖ ледь не вилiзли з орбiт.


"Цiкаво, Лестрейд," сказав я. " I чого ж ви хочете вiд нас?


Лестрейд втупився в свою каву. Природно, при будь-пiдозрiло╖ смертi викликали Скотленд-Ярд. Я оглянув примiщення, поговорив зi слугою, таким собi мiстером Уорреном, а також з нареченою молодого Уодсворта, Лiллi Бревант, i поговорив з лiкарем, доглядають за нещасними дiтьми, i з поко╖вкою.


"Не дивно, що ви вигляда"те таким втомленим", - сказав Ватсон. Я захоплювався нескiнченно╖ здатнiстю мого друга до спiвчуття i заздрив ╖й.


"Панове," продовжив Лестрейд, " я не можу знайти нi мотиву, нi конкретних ознак нечесно╖ гри, але все ж я повинен визнати, що без пояснення стану iнших у домi важко виключити будь-який тип отру"ння. Я дуже добре пам'ятаю справа Е. Дж . Дреббера1 Мiстер Холмс.


"Вiрно," погодився я. " Але в такому разi отру"ння був чiткий мотив. Ви, без сумнiву, прийшли до висновку, що у Уодсуортов не було безпосереднiх ворогiв i що у лiкарiв нема" пояснення станом iнших.


" Абсолютно вiрно, мiстере Холмс. Насмiлюся припустити, що я мiг би скористатися медичним досвiдом i в цьому питаннi, доктор Ватсон, " сказав втомлений та спустошений Лестрейд.


Уотсон виглянув у вiкно, i ми простежили за його поглядом: йшов дощ, промочивший наскрiзь небагатьох квапливих перехожих, зважилися вийти на Бейкер-стрiт. "Я вважаю, якщо ви вважа"те це необхiдним, мiй дорогий друже. Не був в Лондонськiй королiвськiй лiкарнi з тих пiр, як ми розслiдували випадок з кулею Джезайля. Свiже повiтря пiде нам на користь ".


"Iдiть додому до сво"╖ дружини i вiдпочиньте, iнспектор", - пiдбадьорив я. "Ми з доктором розберемося в ситуацi╖ i подивимося, чи зможемо ми пролити трохи свiтла на вашу маленьку та"мницю".


Лестрейд пiшов, а я записав обставини справи та адреси у свiй блокнот. Я велiв Уотсону упакувати його медичну сумку, а мiсiс Хадсон привести хлопця, щоб той найняв екiпаж i вiдправив телеграму в лiкарню.


* * * *


Незабаром ми вже мчали вулицями Лондона в бiк Iст-Енду. Ватсон до цього часу вже досить добре знав мо╖ методи, щоб утримуватися вiд розмов пiд час по╖здки, дозволяючи менi складати сво╖ теорi╖. Те, що повинно бути, зайняло бiльшу частину години, здалося менi всього лише хвилинами, оскiльки я був занурений у сво╖ думки, але ми в повному порядку дiсталися до будинку на Брiк-лейн в Спиталфилдсе. Ми велiли таксистовi почекати, i людина Лестрейда, який чергував бiля дверей, проводив нас всередину.


"Iнспектор сказав менi чекати вас, мiстер Холмс", - сказав боббi. "Дворецький i наречена там". Вiн вказав на вiтальню поряд з невеликим вестибюлем.


Ми увiйшли в кiмнату i виявили, що цi дво" дивляться на слабкий вогонь у камiнi. Жоден з них не пiднявся на знак привiтання; жiнка, явно в шоцi, продовжувала витрiщатися, в той час як чоловiк дивився на нас з пiдозрою. "Ви, мабуть, мiс Лiллi i Уоррен", - сказав я.


"А хто б ви могли бути?" - запитав дворецький.


"Я Шерлок Холмс, а це доктор Ватсон. Скотленд-Ярд попросив нас розiбратися у справi про смерть мiстера Уодсворта. Ватсон, погляньте на молоду ледi, схоже, вона потребу" медично╖ допомоги.


Уотсон знайшов на сусiдньому столику невеликий графинчик з шеррi, але, схоже, згадавши дивне попередження Лестрейда про отруту, передумав наливати молодiй жiнцi напiй. Я дiстав з кишенi пальто маленьку фляжку i простягнув ╖╖ йому взамiн.


Поки Уотсон доглядав за молодою жiнкою, я приступив до огляду кiмнати. Я опустився на колiна на килим бiля камiна i оглядав у пiдзорну трубу тонкий шар золи. "Це те мiсце, де ви знайшли мiстера Уодсворта, чи не так?" Я запитав Уоррена.


Чоловiк виглядав здивованим. "Так", - нерiшуче сказав вiн. "Але звiдки ви це зна"те? Я не говорив цього полiцi╖".


"Я впевнений, що ви багато чого ╖м не розповiли", - вiдповiв я. "Наприклад, той факт, що ви перенесли тiло i викурили одну з сигар вашого господаря, перш нiж пiдняти тривогу".


Цей коментар, а також турбота Уотсона наповнили нашу супутницю новим натхненням. "Це правда, Уоррен?" запитала вона. Служниця не вiдповiла.


"Бачите, мiс Лiллi," пояснив я, " на килимi бiля камiна видно слабкий слiд попелу. Ваш колись майбутнiй тесть впав тут в непритомнiсть, я гадаю, невдовзi пiсля вечерi, коли курив свою вечiрню сигару. Якщо придивитися уважнiше, то можна побачити, що на килимi не менше трьох окремих шматочкiв попелу. Перший, цей темно-сiрий попiл, " залишком сигари джентльмена. Ямайський, я думаю. Цей перший осад покрива" бiльш тонкий шар, без сумнiву, вiд осiдання золи з вогнища. Ця дiлянка килима без залишку був покритий тiлом, коли осiла пил. Але цей третiй примiрник цiкавий. Вiн того ж кольору, що i перший, що вказу" на те, що вiн був зроблений з того ж типу сигар, але частково потрапив на область, покриту тiлом. Це вказу" на те, що в кiмнатi, мабуть, знаходився другий курець ".


Уотсон i жiнка пiдiйшли ближче до того, що лежало на килимi, але Уоррен залишився сидiти. Я продовжив: "Зi звiту, даного мiстером Уорреном iнспектору Лестрейду, слiд, що Водсворт був один у кiмнатi, коли було виявлено його тiло. Цей останнiй шматочок попелу не потривожений, що вказу" на те, що вiн був вiдкладений пiсля того, як тiло перенесли ".


"Попiл був би розмазаний, якби на нього впало тiло", - пояснив Уотсон, оскiльки Лiллi виглядала здивованою.


"Правильно, друже, - сказав я сво"му друговi. Я повернувся до мовчазно╖ Уоррену. " Схоже, ви не поспiшали повiдомляти владi про те, що, мабуть, здалося вам дивним розвитком подiй в будинку, мiстер Уоррен.


Уоррен зустрiв мiй погляд з рiшучiстю людини, якому вже доводилося стикатися з допитами, але вiн не змiг приховати вiдтiнку червоного, який придбав його обличчя. "Ви нiчого не зможете довести, шеф", - сказав вiн.


"Подивимося", - вiдповiв я. Я покликав полiцейського. "Сержант, простежте, щоб ця людина не випускався з виду протягом наступно╖ години або близько того. У Уодсуортов " ще якi-небудь слуги?


" Iз задоволенням, мiстер Холмс, - сказав полiцейський, злегка вiддавши честь i пiдбадьорливо поплескавши кийком. " Лiтня жiнка, мiсiс Сплайн, це куховарка. Пiшла займатися маркетингом.""Дуже добре. Нам треба буде поговорити з нею. У нас з доктором ватсоном справи в лiкарнi, але ми повернемося. Мiс Бревант, не могли б ви надати нам люб'язнiсть i супроводжувати нас у гостi до майстра Ернестовi?


Лiллi виглядала дуже стурбованою дивним розвитком подiй, але кивнула i пiшла збирати сво╖ речi.


* * * *


Незважаючи на холодну вогкiсть, обiцянка золотого соверена в кiнцi робочого дня тримало нашого водiя напоготовi. Ми посадили нашого юного супутника в таксi для коротко╖ по╖здки в лiкарню. Я використав це час, щоб обережно вивiдати у не╖ iнформацiю, поки Уотсон робив марнi спроби в подпрыгивающем, переповненому автомобiлi занести подi╖ в свiй блокнот.


"Мiс Бревант," сказав я, - я знаю, що подi╖ можуть здатися шокуючими, але я повинен вас запитати, як, я впевнений, вже зробила полiцiя, чи зна"те ви якусь причину, по якiй хто-небудь мiг побажати заподiяти шкоду родинi Водсворт?"


Вона була непоказною дiвчиною, охайно одягнена в одяг гарного крою, яка трохи поношена, що наводило на думку про сiм'╖ середнього класу, що переживала важкi часи. Вона зберiгала витримку i гiднiсть. " Нi, мiстере Холмс. Мiстера Уодсворта поважали в окрузi, навiть цi... iммiгранти, принаймнi, так менi сказав Ернест. I якщо б ви знали Ернеста ... Що ж, я нiколи не зустрiчала людини, якiй вiн не сподобався б в ту хвилину, коли його представили. Вiн був доброю людиною, якого я коли-небудь зустрiчала. Дiти обожнюють його, як i мiй роботодавець, капiтан Моррiсон. Вона втратила самовладання i заплакала.


Ватсон зробив все можливе, щоб утiшити ╖╖, i запропонував свою хустку. Коли вона знову заспоко╖лася, вiн запитав: "Якi iммiгранти?"


"В основному "вре╖", - сказала вона.


"Це довгий час було районом проживання "врейсько╖ громади, Ватсон", - пояснив я. "З тих пiр, як Кромвель заохочував розма╖ття i свободи для рiзних вiросповiдань, цей район був домом для "вре╖в, методистiв, ласкаров. Але останнiм часом район змiнився. Оскiльки "вре╖в прийняли у вищi кола, багато пере╖хали зi старого району i асимiлювалися в iнших частинах Лондона. Нове поколiння "вре╖в стика"ться з переслiдуваннями за царя в Росi╖. I знову захлеснула хвиля iммiграцi╖ нашi береги, але цi новоприбулi не подiляють нашу мову, одяг або звича╖. Я боюся, що ми вступа"мо в нову еру нерозумiння".


"Вiрно, мiстер Холмс," погодилася Лiллi. " Але у мiстера Уодсворта була репутацiя людини, яка з усiма обходився чесно. Я не можу повiрити, що вони хотiли завдати йому шкоди. Що ви говорили про те, що Уоррен перемiстив сво" тiло? Це привiд для занепоко"ння?"


"Так, що ви про це дума"те, Холмс?" Запитав Ватсон. "I мав нахабство пригощатися сигарами свого роботодавця, коли перед ним лежало тiло? Яка нахабнiсть".


" Так, ця людина драту" мене, Ватсон, але у нас недостатньо доказiв, щоб його повiсити. Що ви можете менi розповiсти про нього, мiс Бревант?


" Не дуже, сер. Ми з Ернестом зарученi всього п'ять мiсяцiв. Я працюю гувернанткою в Моррiсон-Холi в Кентi. Ернест був там репетитором музики для дiтей. Так ми i познайомилися. Вiн мало що розповiдав про цьому будинку.


"Мiсiс Сплайн працю" в родинi з тих пiр, як Ернест був хлопчиком. Я вважаю, що Уоррен новачок в будинку, але працював у мiстера Уодсворта в його бiзнесi. Коли мiстер Водсворт продав сво╖ володiння i пiшов на пенсiю, вiн запропонував посаду домашньо╖ прислуги Уоррену. Ми з Ернестом при╖хали до нього додому, щоб провести канiкули i обговорити плани щодо нашого весiлля. На жаль, я не можу сказати вам бiльше, джентльмени.


"Ви добре впоралися, зважаючи на важкi обставини", - запевнив я ╖╖. "О, ми прибули в знайоме мiсце, Ватсон. Коли ми були тут в останнiй раз, ви вивчали нову науку - рентгенологию.


Уотсон посмiхнувся, згадавши, як дослiдження з допомогою рентгенiвського знiмка кулi, що застрягла в його плечi з часiв афгансько╖ вiйни, призвело до затримання змовника, який брав участь у змовi проти уряду. " Страшенно холодна гора, - ось i все, що вiн сказав.


Ми увiйшли в лiкарню, i сторож, який чекав нашого прибуття за нашою телеграмi, проводив нас в палату, де лежав Ернест Водсворт. Ми познайомилися з доктором Хеммингсом, молодим постiйним лiкарем вiддiлення, який виглядав втомленим i переутомленным.


"Дивний випадок божевiлля", - зiзнався вiн доктору Ватсону. "Нам довелося дати йому заспокiйливе, щоб вiн не завдав собi шкоди. Зараз вiн, зда"ться, почува" себе краще. Я обговорив цей випадок зi сво╖ми колегами, але нам ще належить сформулювати пояснення його стану. Я пiдозрюю, що нам, можливо, доведеться органiзувати його переклад у Бедлам ".


- А що з рештою? - Запитав Уотсон. " Сестра i поко╖вка Уодсворта?


" З сумом мушу повiдомити, що поко╖вка померла, доктор.


"Бiдолаха!" Лiллi вигукнула.


"Юнiс Водсворт залиша"ться в стабiльному, але не реагу" станi. Вона в жiночому вiддiленнi далi по коридору ".


"У вас " заперечення проти обстеження пацi"нтiв доктором Ватсоном?" - Запитав я.


"Звичайно, нi!" Хеммiнгс просяяв, явно зрадiлий хоч яко╖сь допомоги, яко╖ не отримав вiд сво╖х колег.


Ватсон пiдiйшов до Ернеста Уодсворту, який, незважаючи на якесь заспокiйливе, незв'язно стогнав на лiжку. Ватсон перевiрив пульс, послухав серце i легенi i з допомогою носiя пiдняв повiки молодого Уодсворта, щоб оглянути очi.


"Дивно, що очi здаються виряченими", - прокоментував Уотсон. Ми заглянули йому через плече, щоб розглянути уважнiше. "Пульс нерегулярний i досить прискорений, навiть пiсля введення морфiю".


"Ми помiтили схожiсть з очима сестри", - додав Хеммiнгс.


"Я б теж хотiв побачити молоду ледi," сказав Ватсон.


Ми залишили мiс Бревант сидiти з ╖╖ бiдним, убитим горем нареченим, в той час як Хеммiнгс супроводив нас в сусiдню палату, де пацi"нтки знаходилися на рiзних стадiях того, що здавалося психiчним розладом. Палата була наповнена жахливими звуками i запахами. Здавалося, все, що могли робити черговi медсестри, - це намагатися пiдтримувати порядок. Ми знайшли Юнiс на лiжку в дальньому кутку палати. Вона лежала на лiжку, повiльно розгойдуючись взад-вперед, вирячивши очi, але нiчого не бачачи.


"Мiс Водсворт", - сказав Хеммiнгс, обережно струшуючи дiвчину, намагаючись привести ╖╖ до тями. Юнiс тiльки дивилася. Хеммiнгс з переможеним видом вказав Уотсон.


Ватсон оглянув дiвчину. Вiн знову перевiрив ╖╖ пульс i зiр i прослухав серце з допомогою стетоскопа. "Все ще не можу звикнути до цього чортову пристосуванню", - прокоментував вiн.2


"Що спiльного у цих пацi"нтiв?" Я запитав двох лiкарiв.


"Прискорений, нерегулярний пульс i змiнений психiчний стан", - сказав Хеммiнгс. "У одного кататонiя, а в iншого манiя".


"У обох очi витрiшкуватi", - сказав Уотсон, погладжуючи вуса.


" Якась сiмейна риса? - Ризикнув припустити я.


" Нi, Холмс. Якби я не знав вас краще, я б сказав, що результати огляду очей " результатом хвороби Грейвса.


"Ситуацiя, безумовно, була серйозною для Джошуа Уодсворта", - сказав я.


"Хвороба Грейвса, мiстер Холмс, вважа"ться розладом, викликаним гiперактивнiстю щитовидно╖ залози", - припустив молодий лiкар, явно задоволений сво╖ми знаннями. Вiн повернувся до Ватсону. "Тим не менш, доктор, зда"ться, нема" нiяких ознак зобу або вузлових утворень на шиях пацi"нтiв".


"Однак все сходиться", - вiдповiв Ватсон. "Погiршення психiки, почастiшання пульсу, пiтливiсть. Можливо, серцевий напад у батька. Що мене бентежить, Холмс, так це те, як таке лихо могло спiткати цiлу родину.


"Не весь будинок", - поправив я. "Кухар, дворецький i мiс Бревант, схоже, не постраждали".


На мить запанувала мовчанка, поки всi ми обмiрковували представленi нам факти.


"Можливо, якась iнфекцiя", - припустив Хеммiнгс. "Я чув, що запалення щитовидно╖ залози може бути викликано непотрiбними мiазмами".


"Лестрейд запропонував отрута", - додав Ватсон. "Декiлька отрут можуть надавати сердечне i психiчний вплив, але жоден з них не виклика" випучiванiя очей".


"Повинно бути, у жертв " щось спiльне", - сказав я. "Факти незаперечнi. Це не спадкове захворювання, iнакше поко╖вка не постраждала б. Це ма" бути якесь порушення навколишнього середовища, але весь будинок не постраждав, якщо тiльки ... " Я не змiг стримати посмiшку, коли ця думка i можлива загальна зв'язок прийшли менi в голову.


" У чому справа, Холмс? - Запитав Ватсон.


"Ватсон, давайте бiльше не будемо забирати час у цього молодого лiкаря. У нас " робота на Брiк-Лейн". Я звернувся до Хеммингсу: "Сер, ви зробили велику допомогу нашому розслiдування. Благаю, вiдкладiть будь переведення в лiкарню для душевнохворих до тих пiр, поки ми не зв'яжемося з вами ".


З цими словами ми залишили збитого з пантелику резидента наодинцi з його пiдопiчними i почали повертатися в Спиталфилдс.


* * * *


Дощ припинився, але сонце все ще ховалося за густою пеленою хмар. Сиро╖ сутiнок дня переважав, оскiльки свiтло пiзнього осiннього дня почав згасать. Район навколо будинку Уодсвортов був у постiйному русi. Стара iммiгрантська громада пере╖хала, а нова змiнювала структуру вiтрин магазинiв i вуличних сцен. Старi магазини були забитi дошками; на iснуючих дошках тимчасово були прибитi саморобнi вивiски нових закладiв. Пiшоходи були одягненi за найсучаснiшою лондонськiй модi i носили поношенi вбрання вигнаних "вре╖в зi Схiдно╖ ╢вропи. Ефект був схожий на нещодавно стало популярним "божевiльне ковдру", що представля" собою сумiш текстури i тканини.


Невдовзi ми повернулися в будинок Уодсуортов i виявили полiцейського, насолоджу"ться ча"м i маленькими бутербродами. Вiн виглядав трохи збентеженим з-за того, що його застали за ╖жею на чергуваннi, але ми заспоко╖ли його i сказали, що навряд чи можна очiкувати, що вiн буде охороняти нашого бранця без допомоги ╖жi. Чоловiк повiдомив, що Уоррен, який залишався зразковим ув'язненим, сидячи бiля камiна, не змiнився.


Куховарка повернулася з ринку, що пояснювало частування полiцейського. Ватсон i Лiллi взяли чай вiд поважно╖ мiсiс Сплайн. Як ми дiзналися, ця жiнка працювала у мiстера Уодсворта бiльше двадцяти рокiв. Вона була сильно вражена недавнiми подiями i поспiшила впоратися про здоров'я "майстра Ернi" i "мiс Нiсд", яких вона вiдвiдувала з тих пiр, як вони були зовсiм маленькими. Ватсон спробував надати новинам веселий характер, але був змушений визнати, що ╖х стан нiчого не змiнилося. Смерть поко╖вки здавалася поганою ознакою.


"Мiс Лiллi" запитав я, - ви обiдали з Уодсвортами в останнi кiлька днiв?"


" Нi, мiстере Холмс. Пiсля повернення в Лондон ми з Ернестом розiйшлися в рiзнi сторони. Я по╖хала додому провiдати матiр i почала готувати весiлля. Я при╖хала сюди тiльки вчора. as...as нинiшня криза розвертався. Вона з усiх сил намагалася стримати сльози. Мiсiс Сплайн поплескала ╖╖ по плечу i налила ще чаю, намагаючись втiшити.


" Мiсiс Сплайн - сказав я, " ви, зда"ться, чудово готу"те, якщо цi бутерброди хоч як-то свiдчать про ваших здiбностях. Ви приготували спецiальну страву на честь повернення майстра Ернi?


Жiнка просяяла вiд мого комплiменту. " Ну так, сер, я так i зробила. Йоркширський пудинг, глазурованi сливи i яловича вирiзка.


" А хто у вас постачальник м'яса, мадам?


"Коен i сини". Вони прямо по дорозi".


Я подивилася на Уоррена, якого раптово зацiкавив мiй питання. " Слуги ╖дять те ж, що i родина? - Запитала я.


"Якщо б вони це зробили", - сказав Уоррен. "Думаю, вони подiлилися б частинкою свого щастя". Вiн з гiркотою вiдвернувся до вогню.


"Чому ти так цiкавишся кулiнарi"ю?" Запитав Ватсон, струшуючи крихти з штанiв i потягуючи чай.


"Це може бути ключем до нашо╖ та"мницi", - сказав я. I Ватсон, i сержант з сумнiвом подивилися на сво╖ бутерброди.


"Все ще дума"ш, що я вбив старого?" пробурмотiв Уоррен.


"Я думаю, " всi шанси, що вбивцею була мiсiс Сплайн", - сказав я. Перш нiж дати компанi╖ час вiдреагувати, я попрямував до дверей: "Ходiмо, Ватсон. Давайте вiдвiда"мо мiсцевого м'ясника.


* * * *


У провулку, який вiдходить вiд головно╖ вулицi, ми знайшли лавку з вицвiлiй вивiскою: Коен i сини, кошернi м'ясники, пiд англiйським написом були якiсь лiтери на iвритi. Ми увiйшли i виявили господаря за прилавком, який витира" великий тесак про край i без того забрызганного кров'ю фартуха. "Вам допомогти, джентльмени? Шматок баранини, скибочка бекону або, може бути, трохи баранини? " запитав вiн.


"Ви випадково не мiстер Коен?" - Запитала я, вже впевнена у вiдповiдi.


"Чому нi, сер. Мене звуть Бредлi. Тiльки що купив бiзнес у Коенiв. Заклад трохи захудалое, але я сподiваюся, що незабаром магазин буде виглядати шикарно для клi"нтiв. Можливо, я збережу назву на вивiсцi на деякий час. У старого Коена була хороша репутацiя в окрузi."


" Думаю, ви зна"те мiсiс Сплайн.


" Готуйте для Уодсворта. Вона була тут сьогоднi вранцi. Хоча шкода за цього хлопця. У мене так i не було можливостi з ним ознайомитися.


" Вирiзка свiжа? - Запитав я. Ватсон здригнувся, але притримав мову.


"Тiльки найкраще, запевняю тебе, друже", - сказав Бредлi. Вiн вказав на задню частину магазину, де службовцi обробляли величезний шматок м'яса. " Днями продав дещо мiсiс Сплайн, особливе. Вона здавалася цiлком задоволеною.


"Та ви проводите забiй худоби на територi╖ готелю?"


" Нi, сер, це зробили мо╖ люди на бойнi.


"З яко╖ частини тварини виходить вирiзка?"


"Звичайно, сер, це робиться з велико╖ м'язи плеча бiля ши╖", - вiдповiв вiн, вказуючи тесаком на власне горло. "Вас цiкавить вирiзка? Я можу вiдправити будь-який ваш особливий запит. Це буде для вас на наступний день? "


"Не в даний момент", - вiдповiв я. "Ми обов'язково будемо мати вас на увазi. Спасибi, що придiлили нам час".


"Iз задоволенням, панове," пробурмотiв вiн i встромив кiнець тесака в обробну дошку.


Ми попрощалися з розчарованим м'ясником i попрямували назад до будинку Уодсвортов. "Що ви зна"те про кошерно╖ ╖жi, Ватсон?" Я запитав.


"Що-то про "врейську дi"тi", - сказав вiн, знизуючи плечима. "Знав хлопця в школi, Маркса, який не обiдав у клубi. Не ╖в свинину".


" Абсолютно вiрно. ╢вре╖ вважають свиню нечистою. Наш людина Бредлi з "Коен i сини" запропонував нам бекон. Очевидно, вiн зберiг назву, але не стандарти кошерного м'ясника. Закон про кошерностi забороня" не тiльки вид вживаного м'яса, але i спосiб приготування м'яса також ма" величезне значення. Забiй тварини здiйсню"ться гуманним способом. Тваринi перерiзають горло i дають кровi повiльно випливати з тiла протягом дня. "


"Звучить страхiтливо", - сказав Ватсон.


"Такий "врейський закон. Отже, Ватсон, якщо дати кровi стекти з тваринного перед обробленням на рiзнi шматки м'яса, не можуть деякi органи зазнати змiн у зовнiшньому виглядi порiвняно з органами щойно забито╖ тварини? Я дозволив Уотсону обдумати це питання, а сам продовжив мiркування. "Хiба щитовидна залоза ши╖ не тiсно пов'язана з ремнеподобными м'язами ши╖?"


"Грудинно-ключично-сосцевиднi м'язи," погодився Уотсон, " проходять вiд основи черепа до ключицi. Мiж ними розташована щитовидна залоза". Уотсон рiзко зупинився. Раптовий проблиск впiзнавання на його обличчi видавався свiтлом в густiших сутiнках дня. " Зрозумiло, Холмс! Ви дума"те, що кошерний м'ясник легко змiг би вiдрiзнити тканина щитовидно╖ залози вiд м'язiв ши╖. Вiдкачавши кров, залiза набула б тьмяно-сiрий колiр, в той час як м'ясистi м'язи ши╖ зберегли б свiй червоний вiдтiнок ".


"Для досвiдченого кошерного м'ясника було б нескладно обрiзати залiзисту тканину, але, можливо, зовсiм iнша справа для нашого друга Бредлi, який новачок в цiй справi".


"Я повинен визнати, що у щойно вбито╖ тварини всi тканини ши╖ виглядали б однаково червоними i закривавленими, точно так само, як рiзнi типи тканин трупа в анатомiчнiй лабораторi╖ набагато легше розрiзнити, нiж живi тканини в операцiйнiй!" - Вигукнув Ватсон.


"Отже, мiй дорогий друже, ми повиннi укласти, що в поспiху Бредлi, щоб догодити сво╖й новiй покупницi, мiсiс Сплайн, вiн поклав у вирiзку щедру порцiю щитовидно╖ залози, отру╖вши таким чином домочадцiв рiзними продуктами ╖╖ житт"дiяльностi".


"Результат," додав Ватсон, - буде рiзним у кожного людини, що з'╖ла м'ясо, залежно вiд кiлькостi проковтнуто╖ залозисто╖ секрецi╖ i вiдносного статури iндивiдуума".


"Таким чином, ми ма"мо смерть тендiтно╖ поко╖вки та Джошуа Уодсворта. Його дiтям буде краще, оскiльки в них, без сумнiву, бiльш мiцне здоров'я. Поко╖вка, повинно бути, потайки вiдрiзала собi шматочок фiлейно╖ частини, коли нiхто не бачив. Уоррену i мiсiс Сплайн м'ясо не пропонували, а мiс Лiллi була у вiд'╖здi, вiдвiдувала свою матiр, тому хвороба ╖х не зачепила ".


- У ваших вуст це звучить так очевидно, Холмс.


"Я не змiг би прийти до такого висновку без допомоги вашо╖ медично╖ експертизи", - похвалив я.


"Але що щодо Уоррена?" Запитав Ватсон. "Безсумнiвно, вiн замишля" щось недобре; вiн зда"ться дуже пiдозрiлим. А як щодо того факту, що вiн перенiс тiло i викурив сигару над трупом свого роботодавця?


"О, будьте впевненi, вiн не винен. У нього було на думцi якийсь план, але вiн змiг скористатися самою незвичайною можливiстю. Вiн повинен був знати, що його роботодавець зберiга" сейф. У зв'язку з наближа"ться весiллям Водсворт, повинно бути, зберiг або перенiс якiсь цiннi речi в сейф для повернення заручено╖ пари. Я б подумав, що там знайдуться грошi i, можливо, коштовностi його покiйно╖ дружини, якi вiн подару" майбутнiй нареченiй на знак поваги та пiдготовки до одруження. Уоррену знадобився б спосiб отримати ключ вiд свого господаря, який тримав би його при собi. Я можу тiльки здогадуватися, що було на думцi у злочинця, який так явно зневажав свого роботодавця.


"Але коли вiн виявив, що вся сiм'я раптово стала недi"здатною ..." Ватсон пiшов мо╖м мiркуванням.


"Вiн пригощався сигарою, поки обшукував тiло в пошуках ключа", - уклав я. "Я думаю, що ми знайдемо абсолютно порожнiй сейф, коли повернемося додому".


Звук полiцейського свистка перервав нашу розмову. Пiднялася метушня, i кiлька полiцейських бiгом кинулися по Брiк-лейн.


" Ватсон, ви захопили з собою службовий револьвер?


Вiн поплескав по нагруднiй кишенi свого пальта. " Я вже навчився брати його з собою в цi маленькi вилазки, Холмс.


Ми поспiшили до будинку i виявили, що на вулицi бiля будинку Уодсвортов зiбрався натовп. Кiлька полiцейських пробивалися крiзь натовп глядачiв, намагаючись отримати доступ до дверей. Полiцейський всерединi продовжував бити тривогу, i натовп почав кричати. Я потягнув Уотсона за рукав i прокричав крiзь шум: "За спину, хлопець! Швидко".


Ми пiдбiгли до задньо╖ частини будинку i виявили, що вхiд в крамницю замкнений. Не маючи часу зламати замок, Уотсон вихопив зброю, вистрiлив i знiс скобу з заскочки. Ми увiрвалися на кухню i виявили Уоррена, приставившего нiж до горла мiс Бревант. Полiцейський тримав у ротi свисток i кийок напоготовi; Уоррен стояв спиною до стiни з полицями, на яких зберiгався великий асортимент посуду та кухонних приналежностей. Клинок Уоррена, готовий пронизати молоду жiнку, утримував офiцера на вiдстанi.


"Ви не повiсите вбивство на мене, Холмс!" Уоррен усмiхнувся.


"У мене нема" намiрiв", - спокiйно сказав я. "Але якщо ти хоча б раз вонзишь ножа в горло цi"╖ молодо╖ жiнки, я побачу, як ти замахнешься. Однак я попрошу вас показати вмiст сейфа.


На мить Уоррен, здавалося, був вражений тим, що ми розгадали його природу злочину. "Нiколи, особливо пiсля того, як цей чоловiк обiйшовся зi мною. Я отримав те, що менi належало. Вiн обiцяв менi частку в бiзнесi. Вiн так i не вiддав ╖╖, i я перетворився в слугу ".


" Це не да" тобi права забирати спадок його сина.


Уоррен мiцнiше стиснув Лiллi. Другий пострiл Уотсона пролунав оглушливо в тiснотi кухнi. На мить менi здалося, що пострiл нападника напевно поранив б i молоду ледi, але мiй друг цiлився в полку прямо над головою Уоррена. Снаряд обрушив на них купу важко╖ посуду, каструль, сковорiдок i полиць. Удару було недостатньо, щоб позбавити чоловiка почуттiв, але вiдволiкаючий маневр був таким, щоб вiдокремити заручника вiд викрадача.


Уоррен зробив випад з ножем у бiк Лiллi, але був зустрiнутий сильним ударом по головi кийком оперативника. Цей удар змусив Уоррена вiдмовитися i вiд ножа, i вiд свiдомостi.


* * * *


До того часу, як полiцiя вiдвезла Уоррена, Уотсон оглянув побиту Лiллi Бревант, а мiсiс Сплайн початку прибирання. Лестрейда пiдняли з лiжка. Моя друга трубка за день давно була готова, i я насолоджувався тютюном i виразом здивування на обличчi Лестрейда, коли я розповiдав про подi╖ дня. Ми виявили сейф Уодсворта i, як i очiкувалося, виявили його порожнiм.


Я приписую доктору Ватсону ключовi елементи у визначеннi причини хвороби, яка коштувала життя двом i врятувала Ернеста i Юнiс вiд примiщення в божевiльний будинок. Цi дво" повнiстю одужають. Ернi та Лiллi вшанували нас запрошеннями на весiлля. На жаль, Уоррен нiколи б не розкрив мiсцезнаходження вкраденого спадщини i забрав би це знання зi сво"ю злiстю в могилу.


1 Дивiться "Етюд у багряних тонах", в якому Лестрейд знайшов таблетки з отрутою в готелi Холлiдея.


2 Стетоскоп був виявлений Лаеннеком як засiб огляду грудно╖ клiтки пацi"нтки без того, щоб лiкар торкався ╖╖ руками, що було визнано недоречним. Як не дивно, його найбiльше пам'ятають за його описи захворювань печiнки, а не за винахiд, яке стало б стандартним медичним приладом.


OceanofPDF.com


БУДЬ ХОРОШИМ Або ЗАБИРАЙСЯ, автор: Стен Трибульски


Вiддалившись на невелику вiллу на Рив'"рi, де я безбiдно жив останнi дванадцять рокiв, я виявив, що менi до слiз нудно. Пiсля нескiнченних днiв ранкового садiвництва, за якими слiдували ряснi обiди в полудень i довгий денний сон пiд середземноморським сонцем, я сумував за тим дням, коли я допомагав сво"му доброму друговi Шерлоку Холмсу. Перебираючи картонну коробку з нотатками про старих справах Холмса, мо╖ руки наткнулися на найтрагiчнiша з усiх пригод: на той випадок, коли Холмс умовив мене по╖хати з ним у Нью-Йорк в те, що вiн назвав "тривалою по╖здкою на побiгеньках".


Була середина лютого, i ми зупинилися в готелi "Уолдорф-Асторiя", де Холмс зняв номер на два тижнi. Розвалившись на диванi, випиваючи свою третю чашку ранкового чаю i читаючи мiсцевi газети, я був здивований, раптово побачивши, як пiд дверi просунулся конверт кремового кольору.


Поставивши чашку з ча"м на блюдце, я пiдiйшов i взяв конверт. На лицьовiй сторонi красивим почерком було написано: "Мiстеру Шерлоку Холмсу". Я поставив його на приставний столик i повернувся до свого вже остившему чаю i читання. Приблизно через десять хвилин дверi в одну з внутрiшнiх кiмнат вiдчинилися, i з'явився Холмс, поголений i одягнений у свiй улюблений смокiнг.


" Чай ще теплий, Ватсон? - запитав вiн, весело потираючи руки в передчуттi.


" Не дуже радiйте, Холмс, це не зовсiм наш чай для англiйського снiданку.


Вiн постукав по чайнику, потiм нахилив його, налив трохи рiдини в чашку i сьорбнув. Вiн не турбувався про цукор, йому бiльше не потрiбно було його так багато, як тодi, коли вiн все ще щодня вживав геро╖н.


" Жарко, i, насмiлюся сказати, в такий ранок зiйде.


"На столi для тебе конверт", - сказав я, вказуючи газетою.


Холмс пiдiйшов до столу i взяв конверт. Я повернувся до читання, намагаючись знайти спортивний роздiл i результати матчiв з крикету. Напередоднi був контрольний матч мiж Англi"ю i Вест-Iндi"ю, i двi команди були дуже конкурентноздатнi, ╖х рекорди один проти одного практично зрiвнялися. Я прагнув знайти iсторiю, яку iсторiю про те, що вiдбува"ться. Але там нiчого не було. Я вже збирався з огидою вiдкинути газету, коли пролунав голос Холмса:


" Зда"ться, нас запросили куди-небудь сьогоднi ввечерi, Ватсон.


"Ким?"


- "Високоповажний Пикл Джона Максорли", "Бiфштекс", "Бейсбольна дев'ятка" i "Клуб Чаудер".


"Схоже, це не дуже поважна органiзацiя".


Холмс провiв пальцем по запрошенням. "Захiд вiдбудеться у "Старiй пивний Максорли", - сказав вiн.


" Холмс, ви привезли мене в Нью-Йорк тiльки для того, щоб повести в пивну?


" Не просто пивна, Ватсон. McSorley's - найвiдомiше пивний заклад в Нью-Йорку, а можливо, i в Захiднiй пiвкулi, старовина. Хороший ель, сиру цибулю i нiяких дам. Чого ще може бажати чоловiк?"


"Це не зда"ться таким апетитним, думаю, я вiдмовлюся".


" Тодi як щодо бiфштексiв i елю?


" Стейки i ель? Зда"ться досить буденним.


"Це бiфiтер, Ватсон".


"Бiфiтер, ти хочеш сказати..."


"Нi, Ватсон, не один з ваших улюбленцiв Лондонського Тауера. Це "бiфiтер Максорли". Справжн" свято, рай для м'ясо╖дiв. Подумайте про стейках на кiсточцi, вiдбивних реберцях, смажених свинячих вiдбивних i сосисках, запиваемых такою кiлькiстю еля, яку тiльки зможете випити ".


"Я нiколи не чув про таке. Дозвольте менi глянути на запрошення". Я взяв картку з його рук i перевернув ╖╖.


"Просимо вас бути присутнiм на вечорi зi стейками i елем в 18:00" з адресою 15 East Seventh Street, Нью-Йорк, написаним химерним шрифтом.


" Я думав, ви тепер вегетарiанець, Холмс. Я запитально пiдняв брову.


"Ми просто не можемо вiдмовитися вiд такого запрошення", - сказав вiн.


"Хто, заради всього святого, зна", що ми тут, в Нью-Йорку?"


"Це саме те, що ми збира"мося з'ясувати, дорогий друг".


* * * *


Таксi висадило нас перед iржавий цегельним багатоквартирним будинком. Йшов мокрий снiг, на вулицях i тротуарах було мокро.


"Ви впевненi, що це те саме мiсце?" Я запитав Холмса.


Вiн вказав палицею нагору, туди, де над парою обшарпаних дерев'яних дверей висiла вивiска. На нiй було написано: "Стара пивниця Максорли". Вивiска у вiтринi свiдчила: "Жiнкам у пiдсобних примiщеннях заборонено".


Ми вiдкрили дверi, увiйшли всередину i штовхнули другу пару обертових дверей, якi служили для захисту вiд холоду. З одного боку був встановлений бар, з iншого - розкиданi подряпанi дерев'янi столи, прямо посеред кiмнати стояла чавунна пузата вугiльна пiч. Пiдлога була посипана тирсою, а стiни прикрашенi всiлякими пам'ятними речами: фотографiями, газетними статтями, малюнками. Зал був битком набитий любителями еля, яких обслуговував чоловiк з кислим виразом обличчя i сивиною на виснаженому обличчi. Уздовж стiйки були розставленi тарiлки з сиром i крекерами, а також гуртки, политi гiрчицею, щоб додати пiкантностi цим закусок. Два офiцiанта в сiрих жупанах снували взад-вперед вiд бару, розносячи по столах безлiч кухлiв свiтлого i темного елю. На кожному столику стояла наповнена гiрчицею гуртка, схожа на тi, що стояли на стiйцi бару.


"Бiфiтер, повинно бути, там", - сказав Холмс, вказуючи на iншу кiмнату у заднiй частинi залу.


Ми пiдiйшли i зазирнули всередину. Тiльки ще бiльше подряпаних столикiв, зайнятих любителями еля. Повз почав проходити офiцiант з пiдносом, заставленим порожнiми кухлями, якi потрiбно було швидко вимити i знову наповнити.


Я поплескав його по плечу. "Вибачте, молодий чоловiк, ми прийшли на "бiфiтер".


"Якщо знайдеш це, дай менi знати", - сказав вiн з коротким смiшком, потiм кинувся до бару, поставив використанi гуртки, взяв з пiвдюжини повних в кожну руку i знову поспiшив геть.


"Бiля плити " вiльний столик, Ватсон," сказав Холмс. " Я пропоную сiсти i зiгрiтися.


Холмс постукував пальцями по чавуннiй стiнки плити, коли пiдiйшов офiцiант.


" Що я можу вам запропонувати, джентльмени?


"Дво" з тво╖х кращих," сказав я.


"Свiтлий або темний?" - запитав вiн.


"I те, i iнше," вiдповiв Холмс.


Офiцiант пiшов i через кiлька хвилин повернувся з чотирма гуртками: двома зi свiтлим елем i двома з темним.


Холмс дiстав запрошення. "Це вам про щось говорить?" - запитав вiн хлопця.


Офiцiант взяв картку, подивився на не╖ i повернув назад. "Хтось наводить на вас довiдки", - сказав вiн. "У нас не буде бiфiтера до лiта, i це буде на Конi-Айлендi".


Я оглянув зал; всi чоловiки в барi були робiтниками, теслями, мулярами тощо. Столики, здавалося, були зайнятi великою кiлькiстю робочих чоловiкiв з домiшкою декiлькох опустилися професiоналiв. Велика депресiя була тут тако╖ ж потворною, як i в Англi╖. Я сьорбнув еля, спочатку з свiтлих кухлiв. Холмс зайнявся запорошеними i вицвiлими пам'ятними речами, якi покривали стiну позаду нас. Повернувся офiцiант i пiдкинув у плиту трохи вугiлля, щоб доданий паливо вiдновило тепло. Тепло дiяло расслабляюще, а ель був м'яким i мiцним, не поступа"ться йоркширському стауту, i я сказав офiцiантовi, щоб вiн продовжував подавати.


"Джентльмени, не хочете чого-небудь перекусити?" запитав вiн.


" Трохи чеддера, якщо у вас ".


"Велика чи маленька тарiлка?" - запитав чоловiк.


Я подивився на Холмса. " А як щодо вас? - Запитав я.


Вiн дiстав свою улюблену лупу, "Шеффiлд" з кiстяною ручкою, покриту срiблом, i вдивлявся в якийсь вицвiлий, дрiбний шрифт в старовинному випуску новин. "Ти голодний?" Я запитав його знову. Вiн вiдмахнувся вiд мене швидким рухом вiльно╖ руки.


"Нам принесуть велику тарiлку," сказав я офiцiантовi, - i ще чотири гуртки еля.


Повнiстю зосередившись, Холмс не доторкнувся до свого елю, тому я простягнув руку, взяв одну з них i зробив великий ковток. Холмс проiгнорував мене, тому, прикiнчивши першу, я взяв другу. Офiцiант повернувся з ще чотирма. " Вашу сирну тарiлку зараз принесуть, - сказав вiн.


Нарештi Холмс прибрав свою шеффилдскую лупу i знову повернувся до мене.


"Що було на стiнi, що привернуло вашу увагу?" Я запитав його.


"Приголомшливо, Ватсон", - сказав вiн. "Це був сучасний звiт про битву при Ватерлоо". Вiн узяв одну з кухлiв з елем, яку тiльки що принiс офiцiант, i сьорбнув. " Радий, що ти прийшов, старина?


Я збиралася вiдповiсти, коли офiцiант повернувся з тарiлкою з сиром чеддер. Нахилившись, щоб поставити ╖жу, вiн спiткнувся i впав на стiлець, впустивши тарiлку. Вражений його незграбнiстю, я вже збирався насварити його, коли вiн звалився на пiдлогу. Кiлька чоловiкiв у барi обернулися на шум i втупилися на ураженого хлопця. Холмс нахилився i опустився на колiна поруч з хлопцем, який лежав грудьми на посипаних тирсою дошках, вiдвернувши обличчя в сторону.


"Ватсон," рiзко сказав Холмс, - подивiться, що ви можете для нього зробити.


Я обережно обiйшла стiл i опустилася на колiна поруч з чоловiком. Пiдлога пiд ним став червоним. Я помацав його пульс i подивився на розширю"ться пляма, солодкий запах смертi в мо╖х нiздрях змiнив гiркий смак еля у ротi.


"Ви можете врятувати його?" - Спитав Холмс.


Я похитав головою. " Боюся, рана досягла його серця.


Губи офiцiанта беззвучно ворушилися, намагаючись вимовити слова. Потiм, нарештi, з його рота вирвався скрегiт, м'якi звуки змiшалися з бульбашково╖ пiною. Я почув слово, але не повiрив йому. "Моран", - сказав чоловiк. "Моран". У м'якому голосi звучала неминуча смерть... i щось ще.


Холмс здригнувся, почувши голос, неначе впiзнав його. Вiн провiв рукою по потилицi чоловiки, i густа копиця волосся раптово розсипалася по його плечах. Куртка чоловiки спереду почервонiла, до не╖ прилипли шматочки тирси. Холмс обережно перевернув чоловiка на спину i притиснув праву руку до лiво╖ ключицi, намагаючись зупинити кровотечу. Колота рана була надто глибокою для будь-яких, крiм самих складних медичних процедур, але нещасна вираз обличчя Холмса пiдказало менi нiчого не говорити. Вiн вже знав. Iншою рукою вiн торкнувся усов чоловiка, а потiм пучкою пальця раптово отклеил ╖х. Неможливо було помилитися, дiзнавшись губи, якi колись полонили його.


"Iрен," сказав вiн. " Iрен. Боже мiй, це ти.


"Це жiнка", - промурмотiв хтось в барi.


- Ця жiнка, - сказав Холмс, i його слова прозвучали лютою атакою на чоловiка, який щойно заговорив. Iрен Адлер, яку вiн завжди називав "жiнкою", i ось вона вмирала на пiдлозi нью-йоркськiй пивницi.


╥╖ очi вiдкрилися i спробували сфокусуватися на ньому. "Шерлок," сказала вона, "слава Богу". ╥╖ очi закрилися, а голова похилилася набiк, як у корабля, що здiйсню" останнiй уклiн перед тим, як поринути у хвилi. Холмс тримав ╖╖ в сво╖х обiймах.


"Вона пiшла, Холмс," сказав я, стоячи до нього спиною i оглядаючи таверну, намагаючись зрозумiти, хто вбив Iрен Адлер i хто тепер може спробувати вбити Холмса. З тi"╖ хвилини, як я почув, як Iрен прошепотiла iм'я "Моран", я зрозумiв, що моя супутниця в смертельнiй небезпецi. Моран був полковником Себастьяном Мораном, правою рукою цього Вельзевула злочинностi, професора Морiартi, який поклявся вбити Холмса, перш нiж той покине цю тлiнну землю.


"Замкни дверi i виклич полiцiю", - крикнув я барменовi. Я повернувся до Холмса. Вiн накинув пальто на неживе тiло Iрен i дивився на тирсу на пiдлозi.


"Я думав, Iрен вже багато рокiв мертва, ╖╖ схопили разом з Сiднi Рейлi в Росi╖. Я не знаю, як i чому, але вона при╖хала сюди, щоб попередити вас, Холмс, можливо, вона врятувала вам життя ".


Холмс пiдвiвся. Дiставши носовичок, вiн насипав у не╖ кiлька шматочкiв тирси i, загорнувши, засунув назад у нагрудну кишеню. Його обличчя було попелястого кольору, на ньому читалася смертельна сумiш страждання i лютi. Всього другий раз в сво╖й кар'"рi вiн був такий емоцiйний. Перший раз це було, коли я стояв на шляху кулi пiд час тi"╖ iсторi╖ з трьома Гарридебами.


Холмс зробив кiлька глибоких вдихiв, кожен раз повiльно видихаючи. "╥╖ послали сюди не для того, щоб попереджати мене, Ватсон", - сказав вiн. "╥╖ послали сюди вмирати".


Я полiз у кишеню за службовим револьвером, раптово усвiдомивши, що залишив його в готельному номерi, не бажаючи порушувати суворi закони Нью-Йорка про зброю. "Ти все ще в небезпецi", - сказав я. "Той, хто вбив Iрен, все ще може бути тут".


"Безсумнiвно, це так", - сказав Холмс. "Але вбити мене не було метою вiзиту вбивцi".


Я подивився на натовп, що сидить за столиками i сто╖ть бiля бару. "Що ж, полiцiя Нью-Йорка скоро буде тут, сподiваюся, вони знайдуть його".


"Я знайду його першим".


"Як?" Запитав я. "Серед цього натовпу любителiв еля? Нi, якщо тiльки хто-небудь не вкаже тобi на нього".


" Ватсон, ви знову принижаете силу дедуктивного мислення. Вiн подивився на стiйку. " Всього за кiлька хвилин до того, як Iрен була збита з нiг, в барi було двадцять три питущих, любителiв еля, як ви ╖х назива"те. Зараз ╖х двадцять чотири. Так що саме з цього я почну сво╖ пошуки ".


" I все ж, Холмс, це, безумовно, нездiйсненне завдання. Нехай цим займа"ться полiцiя.


" Неможливо? Було це неможливо в Етюдi в червоних тонах, "П'ять апельсинових кiсточках", "у Разi iдентичностi" або кiлькох десятках iнших мо╖х рiшень, про якi ви писали i якi були так щедро винагородженi? Принаймнi, у цей скорботний момент не умаляй мо╖х здiбностей i не заважай менi швидко залучити вбивцю Iрен до вiдповiдальностi". Його права рука була в кишенi пiджака, де, я знав, що вiн носив позолочений "дерринджер", який завжди брав з собою, коли йшов куди-небудь вечорами.


"У вас буде не так багато часу до прибуття полiцi╖", - сказав я.


"Той, хто вбив Iрен, ударив ╖╖ ножем ззаду i зробив це швидко, як раз коли вона була за нашим столом. Передбачалося, що ми побачимо, як вона помре ".


"Ким i чому?"


" Професор Морiартi, звичайно. Вiн поклявся вбити мене, але його диявольський розум отримав би бiльше iнтелектуальне задоволення, змусивши мене страждати, бачачи, як на мо╖х очах убивають жiнку. Але прямо зараз це вiдволiкаючий маневр, ми повиннi зосередитися на самому нанесеннi удару. Тому що в цьому i поляга" вирiшення проблеми ".


" Що Iрен робила в Нью-Йорку?


" Я поясню пiзнiше, Ватсон, це несутт"во для розглянуто╖ проблеми.


Холодок пробiг по мо"му тiлу, коли я почув, як Холмс опису" жорстоке вбивство "дино╖ жiнки, яку вiн коли-небудь повнiстю поважав, як "нагальну проблему". Раптово я схопив недопиту кухоль елю i залпом випив ╖╖, потiм випив ще одну.


Холмс проiгнорував мене, втупившись у пiдлогу. "Коли вбивця витягнув лезо, вiдразу ж потекла кров. Подивiться на край пузато╖ плити". Вiн вказав на ланцюжок крихiтних коричнево-червоних цяток на чорнiй металевiй поверхнi.


" I тирсу теж, як я розумiю.


" Дуже добре, Ватсон, але це неважливо. Однак не турбуйтеся, добра людина, погляньте на тирсу на пiдлозi праворуч вiд трупа.


Я знову здригнувся вiд холодних сталевих емоцiй людини. I все ж я знав, що повна сублiмацiя його почуттiв для наукового дослiдження мала певну мету. Я подивився вниз i побачив кругову подряпину на тирсi. "Але що це означа", Холмс?" Я запитав.


"Ага, Ватсон, це може означати все. Або це може нiчого не означати. Бачте, коли вбивця простягнув руку, щоб завдати удару Iрен, вiн виставив вперед праву ногу. I йому довелося б тримати його попереду, коли вiн витягав клинок з ╖╖ грудей. "Його голос тремтiв, коли вiн вимовляв цi слова, але раптово вiн знову став просто сталевим.


"Отже, кров Iрен потрапила на правий черевик вбивцi". Досi я мiг стежити за його мiркуваннями. "Холмс, будь ласка, присядьте на хвилинку".


" Зi мною все в порядку, Ватсон.


" Може, ви i детектив, але я хiрург. Так що сiдайте.


Холмс сiв на стiлець поруч з плитою, а я сiв за стiл навпроти нього.


" Холмс, ви багато разiв говорили менi, що розслiдування - це точний метод, вправа в логiцi i науцi, що в ньому нема" мiсця емоцiям. Тiльки аналiтичнi мiркування.


Вiн вiдсьорбнув еля. " Так, але з якою метою, Ватсон? Закон нiколи не зможе забезпечити правосуддя, якого заслугову" лиходiй, що сто╖ть за цим. Вiн засунув руку в кишеню жилета для годин i дiстав маленький пакетик тютюну i якiсь папери. Я спостерiгав, як вiн вправно згорта" товсту цигарку.


"Нагаду" менi про те часу, коли ми були на Ямайцi", - сказав я. "Проблема з бочонком рома".


"То були часи, Ватсон. Геро╖н, кока╖н - все як i ранiше легально".


"Полiцiя зовнi," оголосив бармен, прямуючи до вхiдних дверей. Вiн вiдiмкнув ╖╖ i повернувся на сво" мiсце бiля еля.


"Нехай полiцiя робить свою роботу", - сказав я.


"Багато чого з цього елементарно, як ви зна"те, але я не можу дозволити найманому працiвниковi пiти".


Холмс знову намацав у кишенi "дерринджер".


Я схопив Холмса за зап'ястя. "Тiльки не робiть дурниць. Вбивця може повiдомити що-небудь корисне проти Морiартi".


" Старий добрий Ватсон. Хiба ви не розумi"те, що смерть цi"╖ жiнки була простою насмiшкою, щоб дати менi зрозумiти, наскiльки я безпорадний, щоб зупинити диявольськi пiдступи, якi замишля" цей диявол? Тим не менш, я маю намiр притягти його до вiдповiдальностi. Але менi знадобиться допомога. Лестрейд завжди стимулю" мо╖ дедуктивнi мiркування, оскiльки, схоже, вiн завжди все розумi" неправильно. Але оскiльки його тут нема", тобi доведеться це зробити.


" Я, Холмс? Ви просите мене допомогти вам у розкриттi злочину?


Вiн повiльно кивнув, на його обличчi з'явилася слабка усмiшка.


Порив холодного повiтря торкнувся мо"╖ ши╖, коли внутрiшнi дверi вiдчинилися i ╖х притримали дво" полiцейських у формi. Вони встали по стiйцi смирно, коли невисокий огрядний чоловiк у довгому сiрому пальтi i казанку увiйшов слiдом за ними. Незапаленою сигара була затиснута в суворих губах, таких же червоних, як i його особа. Коли вiн отряхивал пальто, на пiдлогу посипалися снiжинки.


Холмс подивився на нью-йоркського детектива. "Так, Ватсон, давайте подивимося, чи впора"теся ви з цим завданням".


Детектив вийняв сигару з рота i оглянув зал таверни, його очi зупинилися, коли вiн побачив тiло Iрен Адлер на пiдлозi. Вiн рушив до бару, натовп перед ним расступалась, як Червоне море перед Мойсе"м. Бармен вже налив детективу двi кружки холодного темного елю i поставив ╖х на вологу дерев'яну стiльницю. Не моргнувши оком, детектив схопив кухля з елем i, пiднiсши одну до губ, осушив ╖╖, не вiднiмаючи вiд рота, потiм поставив на стiл i випив другу, знову одним великим ковтком.


Детектив притулився спиною до стiйки i злегка кивнув бармену, який негайно налив ще двi порцi╖ елю з-пiд крана. Витягнувши праву руку, вiн зловив двi новi гуртки, коли вони ковзнули до нього. На цей раз вiн пив ель повiльнiше. При поглядi на Холмса його обличчя розпливлося в пустотливий посмiшцi.


"Так ви i " знаменитий Шерлок Холмс", - сказав вiн,


Всi присутнi обернулися до нас, вирячивши очi, щоб побачити британського детектива-консультанта, про який вони читали в перукарнях, чекаючи, коли ╖м пiдстрижуть волосся.


Холмс пiдняв фетровий капелюх. " Алоiзiй Р. Мерфi, я вважаю. Порочне Алоiзiй, якщо бути бiльш точним.


Посмiшка Мерфi стала ширше. "Ви, англiйцi, i ваша точнiсть. Так, Порочне Алоизиус - це iм'я, яке я запам'ятав за цi роки". Посмiшка все ще була на його обличчi.


"Боже мiй, Холмс, вiн вигляда" як звичайний вуличний хулiган", - сказав я.


" Це Нью-Йорк, Ватсон. Соцiальнi вiдмiнностi, подiбнi тим, якi ми ма"мо на цьому благословенному маленькому дiлянцi пiд назвою Англiя, тут не мають великого значення.


Раптово пролунав голос детектива. "Мене звуть Алоизиус Р. Мерфi. Капiтан полiцi╖ Алоизиус Р. Мерфi".


Вiн посмiхнувся присутнiх. " Абсолютно вiрно. Злiсний Алоiзiй. Але тiльки мо╖ вороги називають мене так. Хто-небудь тут мiй ворог? Тепер його рев був бiльш пронизливим, трохи нижче крику.


У залi таверни запанувала тиша.


"Мо╖ лютi вороги називають мене просто Хибним. ╢ тут хто-небудь, хто " мо╖м найлютiшим ворогом?"


У кiмнатi запанувала тиша.


Я нахилився до вуха Холмса. "I все ж," сказав я, - чи можемо ми довiряти йому? Полiцейський на прiзвисько Злiсний Алоизиус?


"Безсумнiвно, заслужене прiзвисько", - прошепотiв Холмс у вiдповiдь. "Але "дине, чого нам варто побоюватися, це того, що вiн знайде i вб'" Морiартi ранiше за мене. I це те, чого я не можу допустити".


Мерфi раптово гримнув однi"ю з кухлiв з елем про стiйку бару, рiзкий звук повернув мою увагу до нього. "Це розслiдування вбивства. Для вас, хами, це вбивство. Нiхто не може пiти. Кожен " пiдозрюваним, i кожного будуть обшукувати. А потiм ми всi трохи поговоримо. "Його посмiшка перетворилася в плотоядную усмiшку з цим останнiм заявою. " Бармен, закрий кухню, вона менi знадобиться. Але залиш плиту включеною. "Вiн зробив круговий рух рукою, пiдiйшов до нашого столика i сiл.


" Отже, Холмс, - сказав вiн, - ви дума"те, що вашi хваленi дедуктивнi мiркування допоможуть розкрити цю справу ранiше, нiж це зроблю я?


"Безсумнiвно," сказав Холмс. " Ви переда"те розслiдування менi?


Мерфi сунув руку в задню кишеню штанiв, витягнув обтягнутий шкiрою, обважений свинцем саперний нiж i поклав його на стiл. Потiм вiн засунув руку в зовнiшню кишеню пальто i витягнув пару латунних кастетiв, внутрiшня поверхня яких була покрита рожево╖ пiдкладкою. Вiн поклав кастети поруч з сапером.


Пiдiйшов один з офiцiантiв i поставив на стiл пiвдюжини кухлiв з елем. "Це за рахунок закладу, капiтан," сказав вiн Мерфi.


Мерфi проiгнорував чоловiка i не зводив очей з Холмса. "Оскiльки бармен вiдразу ж замкнув дверi, вбивця все ще знаходиться в цiй тавернi. Коли я вийду звiдси, на нього наручники, а письмове визнання у мене в кишенi.


"Ти хочеш сказати, що избьешь пiдозрюваного на очах у всiх свiдкiв?" - Запитав я.


Явний шок на мо"му обличчi змусив усмiшку Мерфi стати ще ширше. "Хтось тут хоче бути свiдком?" вiн крикнув. Офiцери у формi, що охороняли вхiднi дверi, розсмiялися. Всi iншi мовчали. Мерфi встав i упер кулаки в боки. Вiн подивився на натовп i вказав на велику дерев'яну вивiску над холодильником з льодом.


"Будь хорошим або забирайся", - прочитав вiн вивiску вголос. "Це мiй дiлянку, i це мiй девiз".


Вiн знову сiв i кивнув у бiк Холмса. "Добре, давайте подивимося, що ви зможете придумати".


Холмс кивнув у вiдповiдь i потiм встав. Тепер Мерфi, детектив-хулiган, отрима" урок того, як тонкий розум може восторжествувати над грубими полiцейськими методами. Холмс подивився на чоловiкiв, що випивають бiля стiйки, а потiм повiльно побрiв уздовж ряду, поки не дiйшов до кiнця, потiм попрямував назад. На пiвдорозi вiн зупинився й схопив за комiр грубуватого на вигляд хлопця, який намагався вивiльнитися. Холмс мiцнiше стиснув нашийник. "Вiн весь твiй, Порочне", - сказав вiн.


Мерфi взяв свiй сапер i кастет i пiдiйшов до бару. " Пiдемо, ти, - сказав вiн чоловiковi, пiдштовхуючи його до кухнi. Дверi за ними зачинилися. Я сидiв приголомшений. Що зробив Холмс? Або, швидше, не зробив. Що це було за розслiдування? Де були вза"мопов'язанi принципи дедуктивного мiркування, де були неодноразовi застосування модус поненс? Невже розум Холмса потьмарився з-за вбивства Iрен Адлер?


Мою тривожну фугу перервав страшний гуркiт з кухнi, за яким пiшли рiзкi крики болю. Все в тавернi повернулися до зачинених дверей. Новi удари змусили деяких вiдвiдувачiв повернутися до свого елю. За цим послiдували новi крики, приглушенi i змiшанi з довгими риданнями. Кухоннi дверi вiдчинилися, i на порозi з'явився Мерфi, витираючи фартухом пiт з обличчя. На колiнах на пiдлозi, постогнуючи вiд болю, стояв пiдозрюваний, його обличчя було в синцях та кровi. Мерфi вчепилася йому в комiр i потягла по всипаному тирсою пiдлозi до вхiдних дверей. "Вiдпустiть його, хлопцi", - сказав вiн парi полiцейських у формi.


Хулiган-детектив повернувся до нашого столика i сiл. "Ви були неправi, Холмс. Великий Шерлок Холмс був неправий. Цей чоловiк не винен".


"Холмс нiколи не помиля"ться," сказав я.


" Нi, Ватсон, боюся, на цей раз капiтан Мерфi прав. Схоже, я зробив жахливу помилку.


"Не хвилюйся, старомоднi методи полiцi╖ приведуть до потрiбного людинi". Посмiшка розповзлася по обличчю Мерфi. Вiн випив ще кухоль елю.


"Холмс розкри" це вбивство", - сказав я. "Вiн завжди так робив".


"Ви такий же впертий, як i ваш друг-вчений, не так, доктор Ватсон?" Посмiшка все ще була на обличчi Мерфi. "Як ви дума"те, чи повинен я дозволити Холмсу продовжувати його 'розслiдування' або позбавити його вiд подальших труднощiв?


"Це тобi буде нiяково".


Мерфi допив ель i зробив ще одне круговий рух рукою. " Подивимося, доктор Ватсон, ми просто подивимося. Вiн повернувся до Холмса. "Хоча я тут головний, мене можна переконати дозволити вам продовжувати борсатися. Дружн" об заклад, хто з нас схопить негiдника? Я навiть дозволю тобi розпочати першою.


Холмс витрiщився на нього. "Правосуддя - це не те, що за поворотом колеса рулетки; воно ма" здiйснюватися в обмiн на грошову винагороду".


"Я думав про що-небудь бiльш пiдходящому вам до смаку", - сказав полiцейський.


Холмс повiльно пив ель. " Прошу вас, продовжуйте, - сказав вiн.


Мерфi засунув руку у внутрiшню кишеню пiджака i дiстав маленьку дерев'яну коробочку. Вiн недбало поклав предмет на стiл перед Холмсом. "Давайте, вiдкривайте".


Холмс провiв пальцями по кришцi коробки, потiм покрутив маленьку латунну застiбку. Тим не менш, вiн все ще чекав, не розстiбаючи застiбку, тiльки спостерiгаючи за обличчям Мерфi.


" Бо╖теся, Холмс? Бо╖теся того, що всерединi? Або, можливо, ви бо╖теся, що вашi так званi дедуктивнi здiбностi залишили вас?


"Холмс нiчого не бо╖ться," сказав я, простягаючи руку до скриньцi.


Мiй хороший друг накрив ╖╖ долонею. "Ватсон, я щиро зворушений вашою пiдтримкою, але думаю, що впораюся сам". Клацнувши латунно╖ застiбкою, вiн пiдняв кришку коробки. Його обличчя зблiдло, коли вiн побачив вмiст: маленька голка для пiдшкiрних iн'"кцiй, вiдрiзок гумово╖ трубки i пiвдюжини перламутрових конвертiв (таких використовують колекцiонерiв поштових марок), у яких був бiлий порошок. Я згадав безлiч ночей, коли Холмс засипав в наших кiмнатах на Бейкер-стрiт, 221Б, пiсля iн'"кцi╖ геро╖ну, i мене занудило, тому що я знав, яке бажання, ма" бути, охоплювало його розум i тiло в той самий момент.


"Холмса не цiкавить ваше дурне парi", - сказав я з гнiвом у голосi.


" Чому б вам не дозволити Холмсу говорити самому за себе, доктор Ватсон?


Холмс повiльно закрив скриньку. " А якщо на цей раз менi не вдасться знайти вбивцю? - запитав вiн.


Хулiган-детектив вiдкинувся на спинку стiльця i зробив широкий жест сво"ю кухлем з елем. "Тодi ти викладеш перед цi"╖ рiзношерсто╖ компанi╖, що Алоизиус Р. Мерфi, а не ти, видатний детектив всiх часiв. Тодi ти вiддаси менi честь". Вiн розсмiявся при цiй думцi. " А ви, доктор Ватсон, напишете один iз сво╖х оповiдань, точно описавши це.


"Це iсторiя, яка нiколи не буде написана!" Я заявив.


Холмс постукав пальцями по кришцi ящика. " Парi укладено, - нарештi сказав вiн.


Мерфi зробив ще один широкий жест кухлем з елем. "Сцена у вашому розпорядженнi".


Холмс пiдвiвся i вклонився. " I я зроблю вчинок набагато бiльш грандiозний, нiж ви могли мрiяти. "Вiн взяв свою палицю i пройшовся вздовж стiйки, його рука легко пробiглася по спинах вiдвiдувачiв. Дiйшовши до кiнця, вiн кивнув бармену i, повернувшись, поволi пiшов назад до iншого кiнця. Дiйшовши до середини бару, вiн зупинився i постукав палицею по стiйцi. Чоловiк, який сидiв праворуч вiд палицi, повернув голову i посмiхнувся. " Ви нiколи не повiсите це на мене, мiстер Шерлок Холмс. Вiн взяв солоний крекер i намазав його гiрчицею з кухля, що стояла на стiйцi. Вiн вiдправив його в рот, прожував i проковтнув. Отсалютовав Холмсу правою рукою, вiн звалився на пiдлогу.


Мертвий.


* * * *


"Я не знаю, як вам це вдалося, Холмс", - сказав хулiган-детектив.


" Всi докази були елементарними, мiй дорогий капiтане. Будь-який, у кого " хоч крапля розуму, мiг би прийти до висновку, що благополучно пiшов имбибер був тим чоловiком, який зарiзав жiнку.


Мерфi втупився в Холмса. " Якi докази? Я не бачу нiяких доказiв.


" Ви б не стали. Детективи типу нiколи цього не роблять. Холмс дiстав кисет з тютюном i скрутив ще одну сигарету. Прикуривши, вiн недбало затягнувся i вiдкинувся на спинку стiльця. Випустивши дим через нiздрi, вiн похмуро посмiхнувся. "Я поясню вам це, хоча сумнiваюся, що це вплине на те, як ви будете проводити сво╖ майбутнi розслiдування. По-перше, незадовго до того, як жiнку зарiзали, в барi випивали двадцять три чоловiки. Коли я опустився на колiна поруч з нею на пiдлозi, я нарахував двадцять чотири людини. На початкових двадцять три имбибера я тiльки глянув, оскiльки будь-яке вивчення ╖хнiх облич було б банальним порiвняно з розповiддю про битву при Ватерлоо з перших рук ". Вiн вказав на стару газету на стiнi. "Це, безумовно, було бiльш гiдно мого iнтелектуального уваги".


До столика пiдiйшов офiцiант, але Холмс жестом вiдiслав його. Вiн знову затягнувся сигаретою i струсив трохи попелу на пiдлогу. "У будь-якому випадку, физиогномическое дослiдження було зовсiм необов'язково для розкриття вбивства".


"Яким чином?" Запитав я. Мого блокнота не було. Мерфi все ще вiдкинувся на спинку стiльця.


"Йшов снiг, коли ми при╖хали, i все ще йшов снiг, коли прибув добрий капiтан. Тому, коли я йшов уздовж бару, я шукав мокре пальто ".


"Але чоловiки були одягненi з рiзних матерiалiв", - сказала Мерфi. "Можливо, бiльше одного пальто залишалося вологим".


" Абсолютно вiрно. Але, як ви можете вiдчути, вугiльна пiч зберiга" в кiмнатi досить тепло. Всi чоловiки були в кепках, зрушених на потилицю, то " всi, крiм нашого покiйного пiдозрюваного, який тримав свою насунутiй, намагаючись приховати обличчя. Холмс знову затягнувся сигаретою. "Потiм були руки завсiдникiв барiв, всi грубi. Руки, створенi для роботи, а не для того, щоб бити красивих жiнок у переповненому залi. Цi люди були приголомшенi i досi приголомшена вбивством жiнки. Проходячи повз, я помiтив, як у них тремтiли руки. Всi, крiм вбивцi, чи╖ руки були спокiйнi, пальцi нерухомi - "дина ознака професiйного вбивцi.


Вiн кинув сигарету на пiдлогу i розчавив ╖╖ каблуком. " На жаль, мiй дорогий капiтане Мерфi, вiн вирвався з ваших жорстоких лап. Холмс вказав на кухоль з гiрчицею, яку Мерфi тримав у руках.


"Але вiн врятував штат Нью-Йорк вiд витрат на суд i кару", - сказав Мерфi. Вiн пiдiйшов до тiла чоловiка i тицьнув його носком черевика.


Я нахилився вперед через стiл. "Холмс, ви обiцяли, що пояснiть менi, як ви дiзналися, що Iрен Адлер все ще жива i що вона тут робить".


" Так i зроблю, дорогий друже. Боюся, що всi цi роки я був не зовсiм чесний з тобою.


" Ти хочеш сказати, що у тебе були вiд мене секрети?


" Секрет, Ватсон. Найбiльший секрет у мо╖й кар'"рi.


" Що ви ма"те на увазi, Холмс?


"Ми з цi"ю жiнкою були разом останнi два десятилiття. Ми зустрiчалися багато разiв, пiд час багатьох судових розглядiв, щоб вiдновити нашу любов один до одного. Каракас, Сайгон, Танжер були лише деякими з мiсць, де наша любов була заново освячена пiд час ночей жаркого блаженства ".


" Каракас? Ти ма"ш на увазi, що коли ми розкрили та"мницю "Гiгантського каракасского таргана", ти крутив роман з Iрен? А Сайгон, "Справа про понiвеченому агента'? Що ж, пiдкинь менi жуйку, як сказав Лестрейд. Тво╖ дедуктивнi мiркування були дещо уповiльненими в цьому питаннi. Тепер я знаю чому. Пiсля цього менi довелося знайти нового лiтературного агента."


" Навмисне зволiкав, мiй дорогий Ватсон. Вiн не укладав з вами контрактiв, яких заслуговують вашi розповiдi про мо╖х справах. Тому йому довелося пiти. Я надав вам послугу, старовина.


"Старий добрий Холмс", - засмiявся я. "Завжди наглядав за мною. Що ж, повинен визнати, що мiй новий агент дiйсно працю" трохи стараннiше". Я вiдкинувся на спинку стiльця." Але чому Iрен опинилася в Нью-Йорку?


"Ми повиннi були зустрiтися знову; вона також забронювала номер в готелi "Уолдорф". Морiартi, мабуть, вийшов на не╖, простежив за нею i поширив неправдиву iсторiю про те, що Моран мав намiр убити мене. Вона думала, що попереджа" мене.


" Холмс, ви вiдразу зрозумiли, що цей мертвий хлопець був справжнiм вбивцею, чи не так?


Вiн кивнув. "Звичайно, Ватсон, ви чекали чогось iншого? Згадайте про можливостi появи плям кровi на його правому черевику, вони вiдразу видавали його ".


" Але той чоловiк, на якого ви вказали першим, був невинний, i його жорстоко побили.


Холмс знизав плечима. "Я знав, що вiн невинний, але менi не сподобалося його обличчя. Крiм того, його допомогу в розслiдуваннi була неоцiненна".


"Яким чином?"


"Мертвий чоловiк був вiдомий менi як Едгар, дуже довiрений вбивця, якого використав полковник Моран. Я нi за що не мiг дозволити Злобному Ало╖зiй взяти Едгара пiд варту. Його жорстокi методи були б ефективнi, i Едгар проговорився про Моране i Морiартi. Я сказав вам, що дам ╖х правосуддю, якого вони заслуговують. Тому менi довелося показати Едгару, наскiльки жорстокий Мерфi, i переконати його, що вiн поговорить, перш нiж по╖де звiдси. Я був впевнений, що у Едгара " засiб не допустити, щоб його взяли живим, менi потрiбно було тiльки спонукати його скористатися ним, перш нiж вiн заговорить.


"Але що щодо тирси, якi ви зiбрали, що це була за порада?"


Холмс зцiпив зуби. - Нi найменшо╖ зачiпки, дорогий друже, memento mori.


Мерфi пiдiйшов до столу, тримаючи в руцi кружку з отру"ною гiрчицею. "Наша полiцейська лабораторiя визначить, який отрута використовував покiйний. У вас " якiсь припущення?"


Холмс похитав головою, бiльше не бажаючи допомагати хулiгану-детективу.


" До речi, для протоколу, як звали вбиту жiнку?


"Iрен..." Я почав вiдповiдати, але Холмс перебив мене.


"Мiсiс Шерлок Холмс," сказав вiн, засовуючи у кишеню коробочку зi шприцом i геро╖ном. " Ватсон, оскiльки я не збираюся бути хорошим, давайте пiдемо.


OceanofPDF.com


ВИРIЗАННЯ ДЛЯ ВИВIСКИ, Рис Боуен


"А як щодо вас, молодий чоловiче? Ви, звичайно, не з цих мiсць. Ви з Далекого Сходу, чи не так?" Говорила була жiнкою з суворим, кутастим особою i загостреним пiдборiддям. Вона була одягнена вiд капелюшка до чобiт в чорне, справляючи враження вiдьми.


З тих пiр як дилiжанс з гуркотом вiд'╖хав вiд Альбукерке, вона взяла на себе роль великого iнквiзитора по вiдношенню до iншим пасажирам, нiколи не дозволяючи розмови затягнутися. Молодий чоловiк, до якого вона зверталася, був високим i струнким, з довгими витонченими руками i злегка знiженими манерами. Його обличчя вражало яструбиним носом i розумними сiрими очима. Його одяг видавала в ньому мiського жителя, як i його блiде обличчя. На ньому не було анi слiду оленячо╖ шкiри або десятигаллоновой капелюхи, швидше жорсткий бiлий комiрець поверх довгого чорного пiджака i чорного жилета з витонченою срiбною ланцюжок для годинника. На ногах у нього були чорнi до блиску начищенi черевики, шнурки яких були прихованi гетрами. Його шкiра була досить блiдою за контрастом з обвiтреними особами навколо, i вiн трохи почервонiв, опинившись в центрi уваги.


" Ви правi щодо першо╖ частини, мадам. Як ви мудро помiтили, я не з цих мiсць. Але i не з Далекого Сходу. Я англi"ць.


"Я так i думала", - сказала жiнка зi спалахом трiумфу в очах. "Бачиш, Генрi, що я тобi казала? Англi"ць".


"Можна дiзнатися ваше iм'я, сер?" Говорив був людиною в рясi, який сидiв навпроти.


"Мене звуть Холмс. Шерлок Холмс", - вiдповiв молодий чоловiк так, наче йому було непри"мно дiлитися цi"ю iнформацi"ю з абсолютно незнайомими людьми, якi не належали до його класу.


" Радий познайомитися з вами, мiстере Холмс. Чоловiк перехилився через стiл i простягнув руку. " Я преподобний Клейборн Вiльямс, а це моя добра дружина Доротi. Ми пряму"мо на захiд, щоб принести Господа поган".


"Значить, ви плану"те працювати серед iндiанцiв, чи не так? Я захоплююся вашою мужнiстю. Наскiльки я розумiю, деякi племена вiдомi сво"ю лютiстю", - сказав молодий мiстер Холмс.


"В цих краях повно бiлих невiруючих, мiстер Холмс," рiзко вiдповiла мiсiс Вiльямс. " I наш обов'язок в першу чергу перед ними. Чи повiрите ви, що в мiстах " десять салунов, будинки з поганою репутацi"ю i жодного дому? Преподобному Вiльямсу i менi належить врятувати багато душ."


"Тодi я бажаю вам успiху", - сказав Шерлок Холмс. Вiн вiдкрив книгу, яку тримав у руцi, сподiваючись, що це дасть зрозумiти, що у нього нема" бажання продовжувати розмову. По правдi кажучи, постiйна тряска сцени викликала у нього деяку нудоту, а постiйна балаканина досягла такого ступеня, що стала дратувати. Вiн звик до стриманостi англiйцiв, i невимушена фамiльярнiсть американцiв викликала у нього занепоко"ння. Вiн оглянув вагон. Крiм мiсiонерiв, там був ширококостий чоловiк з обвiтрено╖ шкiрою, одягнений в безпомилкову унiформу вихiдця з Заходу: штани з оленячо╖ шкiри, жилет i величезний капелюх з загнутими крисами. Тепер його обличчя було наполовину приховане, оскiльки вiн насунув капелюха на чоло i намагався заснути - ймовiрно, намагаючись втекти вiд балакучо╖ мiсiс Вiльямс, вирiшив Холмс.


Навпроти нього сидiв чоловiк молодший, теж в захiднiй одязi. Холмс уклав, що це ковбой, тому що його одяг просочилася запахом конi. На питання, якими його засипала мiсiс Вiльямс, вiн вiдповiдав не бiльш нiж "так, мем, нi, мем", але з цих односкладових фраз Холмс зрозумiв, що вiн працював на ранчо за межами Тусона, куди прямував дилiжанс, i повернувся в Техас на похорон свого батька. Останнiй пасажиркою була молода жiнка, просто одягнена в ситцеве плаття, що на допитi мiсiс Вiльямс назвалася мiс Баклi з Огайо, яка ╖хала на захiд, щоб зайняти посаду шкiльно╖ вчительки в селi пiд назвою Фенiкс. У не╖ було при"мне, невинне личко, i Холмс з цiкавiстю вивчав ╖╖. З-пiд спiдницi виглядала непогана маленька кiсточка.


" I що привело вас в Америку, мiстере Холмсе? Рiзкий голос мiсiс Вiльямс вивiв його з задуми. " I в цю частину Америки зокрема? Вирiшив сколотити стан на пошуках золота, чи не так?


"Нi, справдi, мадам", - посмiхнувся молодий чоловiк. "Я вважаю, що трохи запiзнився для Золото╖ лихоманки в Калiфорнi╖, хоча я розумiю, що в горах Невади все ще можна сколотити стану. Але я не уявляю себе по пояс у крижанiй водi, размахивающим киркою у надi╖ добути кiлька грамiв золота. По правдi кажучи, я тут для того, щоб розширити свiй досвiд пiзнання свiту. Я нещодавно закiнчив Оксфордський унiверситет i ще не визначився з професi"ю ".


"Чи " у вас уявлення про те, в чому полягають вашi таланти?" - запитав священик.


Холмс похитав головою. "Я вивчав природничi науки, i мене дуже приваблю" хiмiя. Мiй батько намагався пiдштовхнути мене до заняття медициною, але я не думаю, що у мене вистачить терпiння допомагати хворим. I, чесно кажучи, у мене нема" нi найменшого бажання проводити сво╖ днi в бруднiй дослiдно╖ лабораторi╖.


"Значить, ви людина дi╖?" - запитав священик, хапаючись за ремiнь, коли карета пiдстрибнула на особливо нерiвному дiлянцi траси.


"Я скорiше вважаю себе справжньою людиною епохи Вiдродження, сер, не бажають бути прив'язаним до чогось одного. Чесно кажучи, я люблю оперу не менше, нiж науку. Iнодi гра на скрипцi приносить менi бiльше задоволення, нiж розглядання чашки Петрi. Але я не вiдчуваю особливо╖ любовi до свiтських формальностей. Я гостював у друзiв сiм'╖ в Бостонi, i в мене було велике бажання побiльше побачити молоду прекрасну кра╖ну, перш нiж я повернуся додому, особливо так званий дикий захiд ".


" Ручаюся, ви вважатимете це досить диким. Великий чоловiк зсунув капелюха на потилицю i знову сiв. "З цього моменту це може бути офiцiйно частиною Сполучених Штатiв, але не розраховуйте нi на який закон i порядок. Тут править орден збро╖. Орден найсильнiших. А ще " iндiанськi племена. Нiкому з них не можна довiряти нi на йоту. Так що моя вам порада, молодий чоловiк, будьте обережнi i купiть собi револьвер "Кольт".


"Спасибi за пораду", - знiяковiло сказав Холмс. 'Але мiй план поляга" в тому, щоб просто про╖хати через цю територiю, дiстатися до Калiфорнi╖, а потiм сiсти на по╖зд назад на Схiдне узбережжя. Я не очiкую занадто великого хвилювання на цьому шляху. Насправдi, можливо, найбiльшою проблемою буде не прикусити язик, коли я намагаюся говорити, незважаючи на те, що цей проклятий вагон хита"ться. "


"Це жахливо, чи не правда?" - сказала молода шкiльна вчителька i сором'язливо зашарiлася, коли пасажири подивилися на не╖. "Зда"ться, автобус ╖де жахливо швидко".


"До темряви потрiбно подолати багато миль," сказав здоровань, " i все це територiя iндiанцiв. Не те мiсце, де можна затримуватися".


"Ви дума"те, нам загрожу" напад?" запитала молода жiнка, ╖╖ очi були широко вiдкритi.


"Я сумнiваюся в цьому. Вони знають, що тренер Wells Fargo не представля" для них загрози ".


"Дасть Бог, завтра до вечора ми будемо в Тусонi", - сказала панi Вiльямс.


Розмова урвалася. В купе стало душно, але з-за велико╖ кiлькостi пилу неможливо було вiдкрити вiкна. Молода жiнка притискала до рота носову хустку. Холмс втупився у вiкно на скелястий, невиразний пейзаж. Вдалинi час вiд часу виднiлися далекi гiрськi хребти, але поблизу все було сумно i порожньо, лише зрiдка невисокий чагарник порушував монотоннiсть скелястiй поверхнi. Нiяких ознак птахiв або тварин. Кiнця не видно.


По дорозi вони зупинялися в iндiйських торгових постiв i випадкових сiлець, щоб змiнити коней i дозволити пасажирам розiм'яти затерплi кiнцiвки. Кожна зупинка вiдкривала пейзаж, бiльш похмурий, нiж попередня, i Холмс почав вiдчувати серйознi побоювання з приводу свого рiшення вибрати цей маршрут. Чому вiн думав, що захiд буде драматичним i в деякому родi чарiвним? Навiть iндiанцi, яких вiн мигцем бачив, якi вешталися навколо торгових постiв, були брудними, смутними створiннями, далекими вiд створеного Холмсом образу гордих засмаглих во╖нiв на конях.


"Отже, на що буде схожий Тусон?" запитав вiн, коли вони знову рушили в путь пiсля однi"╖ з таких коротких зупинок.


"Тусон - досить милий маленький оазис," сказав здоровань. " Ранчо, зеленi луки, струмки. У всякому разi, краще, нiж це. Звичайно, зараз це столиця територi╖, але не чекайте вiд не╖ дуже багато. Всього лише невеликий президио i кiлька магазинiв i салунiв. Ви не знайдете нiчого незвичайного по цей бiк Захiдного узбережжя, i тодi вам доведеться проробити весь шлях до Сан-Франциско, перш нiж ви потрапите в справжн" мiсто ".


"Тепер у Сан-Франциско справжнiй притон розпусти", - сказала панi Вiльямс, глибокодумно киваючи чоловiковi. "Наскiльки я чула, розпуста тут на кожному розi. Опiумнi притони, будинки з поганою репутацi"ю - шокуючi. Вона здригнулася, нiби по нiй пройшов фiзичний холод.


"Не сумуй, моя люба", - сказав преподобний Вiльямс. "Я не збираюся ставити тебе жахам Сан-Франциско".


Вони переночували в маленькому мiстечку пiд назвою Лордсбург i на наступний ранок знову вирушили в дорогу. Настрiй у них значно покращився, оскiльки вони знали, що до вечора будуть в Тусонi, де ╖х, як вони сподiвалися, чека" цивiлiзований готель, чиста постiль i хороша ╖жа. В серединi дня вибухнула пiщана буря, яка змусила вiзникiв притримати коней i ╖хати повiльнiше. Коли карета, нахилившись, зупинилася, мандрiвники спочатку подумали, що все в порядку. Потiм вони почули звук пострiлу, i дверi грубо вiдчинилися. Там стояв високий чоловiк в насуненому на очi капелюсi, а iншу частину обличчя прикривала червона бандана.


"Всi на вихiд. Покваптеся!" Вiн махнув пiстолетом в ╖х бiк. "Пiшли. У нас не весь день попереду". Його голос був глибоким i рокiтливий, з грубуватими нотками.


Один за iншим вони незграбно злiзли в клубящуюся пил. Крiзь морок вони змогли розгледiти, що знаходяться в центрi кола вершникiв, нацеливших в ╖х бiк рушницi. ╥хнi обличчя були прикритi такими ж шийними хустками, а капелюхи прикривали очi. Водi╖ вже спустилися i стояли з пiднятими руками i стурбованим виразом на обличчях.


"Кажу вам, ми не веземо нiчого цiнного", - говорив один з них. "У нас на борту нема" грошей. Тiльки пошту i деякi товари, якi потрiбно доставити".


"Тодi спускайте ╖х, i давайте подивимося", - сказав один з вершникiв. "I це буде сумний день для вас, якщо ви збрехали нам".


Холмс зазначив, що його промова була бiльш вишуканою, нiж у першо╖ людини. Вiн говорив з майже англiйським акцентом. Переляканi водi╖ пiдкорилися, забравшись на дах вагона i б'ючись з мотузками, якими був прив'язаний багаж. Група пасажирiв збилася в купу, кашляючи i пiднiмаючи руки, щоб вiдiгнати колючий пiсок.


"I ви, хлопцi. Вiддайте сво╖ цiнностi i грошi", - гаркнув перший чоловiк.


Великий житель Заходу неспокiйно засовався. "Як ви можете бачити, ми всього лише бiднi люди. У нас не так вже багато цiнностей. У мене в кишенi " кiлька доларiв, i ти можеш забрати ╖х. Вiн вийшов вперед, тримаючи в руцi срiбнi долари. Людина в масцi взяв ╖х, потiм схопив за зап'ястя вихiдця з Заходу. " I твiй пiстолет, друже. Ти ж не дума"ш, що ми настiльки дурнi, щоб дозволити тобi залишити його? Вiн нахилився i витягнув пiстолет з перламутровою ручкою з кобури на стегнi чоловiка, потiм кинув його на землю поруч з купою товарiв, якi зараз скидали з даху. "I я готовий посперечатися, що у вашому жилетi " прекраснi кишеньковi годинники". Вiн засунув руку всередину i радiсно заволав, витягуючи блискучi годинник. "Нiяких цiнностей, так? Ми уважно оглянемо вашi сумки, можете посперечатися на свiй останнiй долар.


Дво" iнших чоловiкiв вже зiйшли зi сво╖х коней i розкривали вузли й пакунки лютого виду ножами. Звiдти посипалися ситець i каву, книги i боби, розсипалися жахливою сумiшшю по сухiй землi.


Мiсiс Вiльямс з криком кинулася вперед. "Це нашi Бiблi╖ для язичникiв. Ви не ма"те права видаляти ╖х. Бог напевно покара" вас, якщо ви це зробите".


Холмс не мiг не захопитися ╖╖ смiливим, хоча i безрозсудним вчинком.


Пiший ватажок загрозливо наблизився до не╖. " Закрий свiй рот, мем, i тримай його на замку, якщо зна"ш, що для тебе краще. "Вiн навмисно направив пiстолет ╖й в обличчя, i вона вiдступила з криком жаху.


"Перестаньте, сер. Ви розмовля"те з дружиною мiсiонера", - спробував заперечити ╖╖ чоловiк.


" I ти теж, старий базiка. "Перший чоловiк тицьнув преподобного Вiльямса пiстолетом в його великий живiт. - Просто вiддай сво╖ дрiбнички, i все буде в порядку.


"Але ми бiднi мiсiонери. У нас нема" мирських благ", - заскиглив преподобний Вiльямс, але безрезультатно. Грубi руки вже нишпорили по його кишенях. Перший чоловiк перейшов до шкiльного вчителя з Огайо. "Ну, що у нас тут? Маленька красуня з тонкою талi"ю. Ми могли б просто забрати ╖╖ собi, а, хлопчики?'


Вона запхикала вiд страху. Холмс не мiг бiльше терпiти. Вiн ступив уперед. " Заберiть вiд не╖ сво╖ руки цю ж хвилину.


Чоловiк обернувся до нього i глибокий смiх долинав з-пiд бандани. "I ти зробиш мене? Дендi з Схiдного узбережжя?"


" Якщо ви хочете битися зi мною чесно, я обiзнаний у бойових мистецтвах, - сказав Холмс, - i я б бився за честь ледi, як це зробив би будь вихований чоловiк.


" Ви б послухали його? - чоловiк знову хихикнув, i Холмс почув смiх iншого чоловiка, високий звук "хi-хi". Холмс озирнувся i побачив, що з-пiд капелюха чоловiки пробиваються руде волосся, а рука покрита такою кiлькiстю веснянок, що здавалася майже помаранчево╖. "Я не забуду вас так швидко", - подумав Холмс.


Ватажок пiдiйшов до Холмса. "Хочеш побитися, так? Що ж, ось як я б'юся, хлопець". I вiн обрушив приклад свого пiстолета на голову Холмса збоку. Холмс впав на землю i бiльше нiчого не пам'ятав.


* * * *


Вiн прокинувся в темрявi i тишi. Його рот був забитий пiском, i коли вiн спробував вiдкрити очi, вони теж були забитi пiском. Вiн сiв, i свiт тривожно закружляв. Хвиля нудоти накотилася на нього. Де, чорт вiзьми, вiн був? Потiм до нього дiйшло - карета, пограбування i цей удар зверху. Принаймнi, вiн не помер, вирiшив вiн. Вони зберегли йому життя. Вiн пiднявся на ноги й озирнувся. Повна темрява. ╢динi проблиски свiтла виходили вiд зiрок, якi висiли в небi, неприродно великi i яскравi. Тодi вiн зрозумiв, що пощадити його життя було не актом милосердя, а швидше навпаки. Його кинули у чорта на куличках повiльно вмирати.


Мить вiн боровся з вiдча"м. Потiм рiшучiсть восторжествувала. Вiн збирався вибратися звiдси живим. Вiн збирався зрадити цих людей правосуддя. Було вкрай важливо пройти як можна бiльше шляху, поки ще темно, тому що йому довелося б шукати притулку пiд час виснажливо╖ денно╖ спеки. Вiн дивився в небо, поки не виявив Полярну зiрку. Тусон, мiркував вiн, знаходився строго на заходi. Вiн повернувся обличчям до того, що, на його думку, було правильним напрямком, i рушив в дорогу. Йти було нелегко. Земля пiд ногами являла собою жахливу сумiш каменiв i пiску, всiяну гострими низькорослими чагарниками i рiдкiсними кактусами. Вiн плентався вперед, чортихаючись, коли наштовхувався на колючки кактусiв або спотикався об камiння. Так вiн продовжував йти ще деякий час, борючись з нападами нудоти. В головi у нього диявольськи пульсувало, i iнодi в темрявi перед очима танцювали вогники.


Нарештi вiн бiльше не мiг iти. Вiн опустився на землю, маючи намiр вiдпочити зовсiм недовго, але замiсть цього поринув у мiцний сон.


* * * *


Вiн прокинувся з першими променями ранкового сонця, светившими прямо йому в обличчя, його рот був пересохшим, а мова здавався чужорiдним предметом. Вiн насилу пiднявся на ноги, голова пронзалась болем.


Кра"вид змiнився. Вiн бiльше не був плоским i безликим. Попереду височiли порiзанi фiолетовi гiрськi ланцюги. Не було нiяких ознак людського житла. Просто ще бiльше скель, ще бiльше кактусiв. Якщо вже на те пiшло, все виглядало бiльш вороже i неприступно, нiж напередоднi. Цi гори, очевидно, стояли мiж ним i зеленою долиною Тусона. Як би вiн знайшов у собi сили пiднятися на них без води?


Вiн поцiкавився, котра година, i потягнувся за кишеньковими годинами. ╥х там не було. Вони забрали ╖х i всi його грошi. Гнiв охопив його, пiдштовхуючи вперед. Вiн рушив уперед, швидше похитуючись, нiж йдучи, гротескна фiгура, покрита жовтим пилом, що рухалася ривками, як марiонетка. Коли зiйшло сонце, пустеля осяялася помаранчевим свiтлом. Навiть вiдчуваючи бiль i вiдчай, Холмс на мить завмер, насолоджуючись дикою красою цього мiсця. Потiм знову рушив уперед, долаючи труднопроходимую милю за важкопрохiдно╖ милею.


Коли сонце зiйшло в небi, жар на потилицi став нестерпним. Тут вiн зрозумiв, що на ньому нема" капелюхи. Звичайно, вона все ще лежала на багажнiй полицi автобуса. Нема" сенсу витрачати сили на роздуми про це. До полудня з'явилися мiражi - водянi простирадла, неправдоподiбно висять на схилах гiр, завжди поза досяжностi. Пустеля мерехтiла вiд спеки. Нiщо не рухалося, за винятком змi╖, яка переповзла йому дорогу i забилася пiд камiнь. Вiн задумався, як убити змiю i чи можна ╖╖ з'╖сти. Вiн засунув руку в кишеню. Вони навiть забрали його трубку i трутницу.


Вода. Вiн повинен знайти воду або померти. Але кожна западина була сухою. Вiн мiг бачити, де струмки пробивалися крiзь пiщаник, спускаючись з гiр, але тiльки в сезон дощiв, якщо вони коли-небудь були в цьому проклятому мiсцi. Вiн подумав про будинок - туманнi днi, зелена трава, стукiт крикетного м'яча об биту, дощ, барабанящий по вiкнах, пiсляобiднiй чай на галявинi - i задався питанням, чи побачить вiн його коли-небудь знову. Нарештi вiн бiльше не мiг продовжувати. Вiн впав на колiна i заповз у тiнь колючого куща, де поринув у полудрему.


* * * *


Здригнувшись, вiн прокинувся. Хтось схилився над ним. Чиясь рука потяглася, щоб торкнутися його. Вiн пiдняв голову, щоб подивитися, i побачив бронзовий оголений торс, червоно-коричневе обличчя, довгi чорнi коси iндiанського смiливця. В його головi промайнули чутки про звiрства - скальпировании жертв та iнших нестерпнi тортури. Вiн спробував пiднятися на ноги, розумiючи, що у нього нема" збро╖ i вiн беззахисний.


Iндiанець, мабуть, помiтив панiку в його очах. "Заспокойся. Я не бажаю тобi зла", - сказав вiн низьким, гортанним голосом. "Я прийшов допомогти".


"Як ви мене знайшли?" - Спитав Холмс.


"Я бачу кружляють стерв'ятникiв. Вони знають, коли iстота от-от помре".


Холмс в жаху пiдняв голову.


"Як бiлий чоловiк опинився так далеко вiд сво╖х братiв? Де його кiнь?'


Холмс розповiв про поштовiй каретi i пограбуваннi. "Я намагався дiйти пiшки до поселення в Тусонi. Ви зна"те його? Я далеко звiдси?"


Iндiанець вказав кудись на Пiвнiч. " За тi пагорби. Два днi шляху для людини в доброму здоров'╖.


" Так далеко? Я не розумiю.


"Ви знаходитесь на пiвдень вiд будинкiв бiлих людей. Ви майже перетнули кордон землi, яку вони називають Мексикою".


"Як я сюди потрапив? Я намагався йти прямо на захiд. Менi потрiбно було йти по стежцi".


"В пустелi легко заблукати", - сказав iндiанець. "Ти хочеш пити. Тобi треба випити".


"У вас " вода?" - Запитав Холмс, гадаючи, де у нього при собi вона могла зберiгатися, оскiльки на ньому було трохи бiльше стегнах пов'язки.


Iндiанець вже вiдвернувся i пiдiйшов до гiгантського кактусу. Вiн оглянув його, потiм дiстав сокиру i вiдрубав гiлку, задоволено киваючи. "Слiдкуйте за колючками", - попередив вiн, потiм продемонстрував, запустивши руку в кактус i зачерпнувши рiдина. Холмс жадiбно випив, потiм умив обличчя.


"Я вам дуже зобов'язаний", - сказав вiн. "Ви, безсумнiвно, врятували менi життя. Мо" прiзвище Холмс. Можу я дiзнатися вашу?'


"Ти можеш називати мене Тiньово╖ Вовк", - сказав чоловiк.


"Вашi люди живуть поблизу?" - Запитав Холмс, вивчаючи пустельний пейзаж.


" Не близько. Зараз вони розбили табiр в днi шляху звiдси, по iнший бiк кордону бiло╖ людини. Мене послали в мiсто торгувати.


" Чим ви торгу"те? Холмс знову подивився на майже голого чоловiка.


"Я привiз дорогоцiннi каменi i шкури тварин. Я повернуся з тютюном, тканинами i вовною для виготовлення ковдр". Вiн вiдкрив маленький мiшечок, який носив прив'язаним до пояса, i Холмс побачив блиск невiдшлiфованим каменiв. " Шкури он там. Он у того куща.


Вiн пiшов забрати туго загорнутий пакунок. "Ти можеш йти? Не думаю, що ти зможеш дiйти пiшки до мiста бiлих людей. Я вiдвезу тебе на найближчий з ╖х ранчо. Приходь."


Вiн жестом запросив Холмса слiдувати за ним i рушив милосердно повiльно.


"Звiдки ви зна"те дорогу?" Спитав Холмс. "Я не бачу нiяко╖ стежки".


Темний Вовк посмiхнувся. "Я читаю знаки. Мiй народ назива" це 'шукати ознаки'. Для мене пустеля схожа на iсторiю, чека", щоб ╖╖ прочитали". Вiн помовчав. "Бачиш тут?" Вiн нахилився i вказав на низький чагарник. "Тут проходив кролик". Холмс помiтив крихiтний клаптик бiлого хутра, зачепився за хребет. "I тут, де пiсок м'який, ми можемо бачити його слiд. Слiди свiжi. Вчора вiтер розметав пiсок, тому я знаю, що вiн пройшов цим шляхом з учорашнього вечора. Але його слiд тут не трива", так що ж сталося? Драма. Я покажу тобi. Плями кровi на каменi, ось тут. Але нiяких слiдiв iнших тварин. Як це може бути? Я розповiм тобi. Прилетiла велика птиця i забрала його. Може бути, орел. Бачиш тут, де кiнчик крила зачепив пiсок?"


Вiн задоволено кивнув Холмсу. "Навiть самi незначнi ознаки розповiдають менi iсторiю. Я можу сказати вам, хто ходив тут i як давно, несли вони ношу або йшли легко".


"Чарiвно". Холмс усе ще дивився на крихiтнi цятки кровi на каменi. "Ви можете навчити мене читати знаки?"


Примарний Вовк знову посмiхнувся. "Для цього потрiбна цiла життя практики. Можливо, чоловiк повинен народитися для цього. Але я можу показати тобi, як я рiжу для знака.".


"I як ти знаходиш дорогу в цьому невыразительном мiсцi?


"У цьому мiсцi проблем нема". Ми повиннi перетнути цi гори. Пiсля дощу вода легше всього спуска"ться вниз, тому ми пiдемо за течi"ю рiчки". Вiн вказав на суху мiлину i жестом запросив Холмса слiдувати за ним. Холмс насилу плентався за ним. Весь день вони неухильно пiднiмалися. Нарештi сонце сховалося за пагорбами, офарбивши безкра" небо рожевими плямами, схожими на архiпелаг островiв у синьому океанi.


"Ми розбива"мо табiр", - сказав Темний Вовк. "Ти повинен по╖сти i вiдпочити".


Вiн знайшов дiлянку м'якого пiску. Холмс з вдячнiстю опустився на нього. В головi у нього бiльше не небезпечно пульсувало, але ноги покрилися пухирями, а мова так розпух, що губи не могли зiмкнутися навколо нього.


"У нас " якась ╖жа?"


"Я знайду для нас ╖жу". Вiн пiшов. Холмс був розчарований, побачивши, що вiн поверта"ться з порожнiми руками. "Я знайшов дорогу щури в мiшку", - сказав вiн. "Я розставив пастки. Ми почека"мо. Але до тих пiр... Вiн без зусиль видерся туди, де розкидистий кущ кактуса нависав над скелею, i зрiзав кiлька зелених верхiвок. "Ваш народ назива" це опунцией", - сказав вiн. "Коли я знiмаю шипи, ╖╖ можна ╖сти".


Сво"ю сокиркою вiн вправно зняв верхнiй шар i простягнув часточку Холмсу, який жадiбно взявся за не╖. Вона була вологою, майже як фрукт. Потiм iндiанець почав розводити багаття, дiставши з маленького шкiряного мiшечка два шматочки кременю i склавши ╖х разом. Iскри впали на невелику купку сухого моху, на яку вiн обережно подув, i незабаром у нього розгорiлося полум'я.


"У цих горах водяться вовки, - сказав вiн, - i койоти, i навiть пума. Вони не заподiють нам шкоди, якщо тiльки не будуть дуже голоднi. Але вони можуть бути дуже голоднi. Ми повиннi бути готовi".


Вони сiли по рiзнi сторони багаття. Особа краснокожего свiтилося в свiтлi багаття. Повiльно над горизонтом пiднялася молода мiсяць. Iндiанець встав. " Подивимося, принесли нам ще вечеря з пасток.


Холмс пiшов за ним, намагаючись ступати так само безшумно, як iндiанець, але якимось чином примудряючись наступати на сухi гiлки i штовхати розсип гальки, до свого великого збентеження. Темний Вовк не озирнувся на нього, але продовжував йти рiвним кроком, з цiкавiстю роздивляючись невидимий слiд. Нарештi вiн пiдняв руку, закликаючи Холмса зупинитися. Холмс побачив, що мiж двома каменями було влаштовано щось на зразок пастки - тонке молоде деревце, вiдiгнутi назад, принада пiд ним i камiнь, готовий впасти в потрiбний момент.


Вiн ще не спрацював. Iндiанець похитав головою i жестом звелiв Холмсу обiйти пастку. Вони пiшли далi, а потiм iндiанець пiдтюпцем подався до iншо╖ пастцi. Ця спрацювала. Маленьке ссавець лежало пiд скелею, абсолютно мертве. Цього було чи достатньо, щоб прогодувати двох осiб, але iндiанець здавався задоволеним, коли вони поверталися до табору. Вiн дiстав з сумки маленький нiж i вмiло освежевал маленьку тушку, перш нiж кинути ╖╖ на вогнище. Це був всього лише легкий шматочок, але Холмс змiг заснути, вiдчуваючи себе досить задоволеним.


Примарний Вовк розбудив ╖х з першими променями сонця. Вiн оглянув iншi сво╖ пастки i приготував ще одну щура в мiшках, а також дикобраза, якого, мабуть, вбив сво╖м маленьким ножем. Вiн продемонстрував Холмсу, як кинув його i як видалив колючки, заривши тварина в тлiючi головешки. Вони по╖ли i вирушили в дорогу.


Поки вони неухильно пiдiймалися, Тiньовий Вовк вказував на найдрiбнiшi докази, якi Холмс мiг би i не помiтити- бджолу, що летить до гнiзда в мертвому пнi Пало Верде, слiди койота, переслiду" кролика. Холмс пошкодував, що у нього нема" з собою записно╖ книжки, i спробував запам'ятати все, що сказав спiврозмовник.


Вони дiсталися до гребеня i спустилися по iншу сторону гiр. Нарештi, пiсля багатьох миль шляху, вони наткнулися на огорожу, потiм на перший загiн для худоби, а до полудня побачили будинок на ранчо, низький i просторий, складений з саманного цегли пiд колiр мiсцевостi. Тiньовий Вовк показав, що Холмсу слiд продовжувати.


"Ти не пiдеш зi мною?" Запитав вiн. "Дозволь менi, принаймнi, нагодувати тебе гарною ╖жею, i я хотiв би як-небудь винагородити тебе, якщо зможу".


Темний Вовк похитав головою. "Бiла людина бачить у краснокожем людинi свого ворога. Iнодi це правда. Iнодi нема". Але бiлий людина очiку" гiршого. У мене нема" нi найменшого бажання зустрiти кулю бiлого людини. Вiн простягнув Холмсу руку. "Крокуйте смiливо, мiй друже. Куди б ви не пiшли, бажаю вам удачi".


"I ви теж, мiй друже", - вiдповiв Холмс. У нього в горлi застряг клубок, коли висока бронзова фiгура швидко пiшла. Холмс попрямував до ранчо. Незабаром вiн почув гавкання собак, i працiвники ранчо вийшли йому назустрiч. Його привели в чудову прохолоду ранчо, i вiн розповiдав свою iсторiю власника ранчо i його дружиною за чашкою кави i скибочкою пирога.


"Отже, ви бачите, я у вашiй владi, сер", - сказав Холмс. "У мене вiдняли все мо" майно i грошi. Якщо б ви могли якимось чином допомогти менi добратися до найближчого мiста, тодi, можливо, я змiг би переконати керуючого мiсцевим банком, що я людина честi i що кошти з мого банку в Лондонi будуть переведенi з усi"ю можливою швидкiстю ".


"Ти нiкуди не пiдеш якийсь час, молода людина", - сказала мiсiс Такер, дружина власника ранчо. "У тебе був такий вигляд, наче ти ось-ось испустишь дух, коли, похитуючись, пiдiйшов до наших дверей. Ти залишишся з нами на кiлька днiв, поки я приготую тобi трохи поживно╖ ╖жi, а потiм зможеш по╖хати з мiстером Такером, коли вiн по╖де в Тусон за поштою в п'ятницю.


" Я вам дуже зобов'язаний, мем.


"А що стосу"ться грошей," сказав мiстер Такер, " я бачу, що ви джентльмен, i мене виховали в переконаннi, що слово джентльмена - це його заставу. Я опережу тво" бажання, яке тобi потрiбно, щоб повернути тебе до цивiлiзацi╖ ".


"Я щиро вдячний, сер", - вiдповiв Холмс,


"Ми повиннi загладити провину перед тими негiдниками, якi пограбували сцену, чи не так?" Такер усмiхнувся. "Iнакше ти б не повiрив нiчого хорошого про Захiдних територiях. Можу вас запевнити, що тут бiльше працьовитих i чесних людей, нiж бандитiв.


"Точно так само, як, я вважаю, добрих i заслуговуючих довiри iндiанцiв бiльше, нiж ворожих", - сказав Холмс i помiтив митт"ву холоднiсть.


"Я б не збиралася цього говорити", - сказала мiсiс Такер. "Ми живемо в постiйному страху тут, так далеко вiд мiста, i мiстер Такер скаже вам, що негiдники завжди намагаються викрасти наш худобу".


Холмс визнав за краще не розвивати цю тему. Тому вiн залишився в садибi Такеров, дозволяючи мiсiс Такер балувати себе рясними обiдами та постiйною турботою. Вiн також виявив значний iнтерес до управлiння ранчо i благав мiстера Такера навчити його як можна бiльшiй кiлькостi захiдних навичок. В його останнiй день був зарiзаний бичок. Мiстер Такер, одягнений у широкий полотняний фартух, обробляв м'ясо в основному сам, поки Холмс спостерiгав i робив помiтки.


" Проклятi мухи. Мiстер Такер вiдмахнувся вiд них.


"Я здивований кiлькiстю мух", - сказав Холмс. "Досi ми мало бачили одну або двi".


"Клятi тварюки чують кров за милю", - сказав Такер. "Вони йдуть прямо на це. Найменша крапля кровi, i вони це зрозумiють, згада"те мо╖ слова".


Вiн повернувся до обробленнi м'яса.


У той вечiр в честь Холмса було приготовлено печеня з бика на вiдкритому повiтрi, а на наступний ранок вони рушили в возi в Тусон. Минуло п'ять годин, поки вони тряслися по изрытой колiями i кам'янистiй дорозi, перш нiж перед ними постав мiстечко, що розкинулося в зеленiй долинi з звивистим по нiй невеликим струмком. Вони минули дерев'янi халупи i саманнi будiвлi, перш нiж зупинитися на "динiй курнiй головнiй вулицi. Фасади магазинiв ховалися в глибокiй тiнi за високими верандами. Дерев'янi тротуари прибирали пил i бруд з чобiт i дамських подiлiв. Коли Холмс i мiстер Такер зiйшли з воза, з одного з салунов вийшов молодий чоловiк. У нього були яскраво-руде волосся, а передплiччя були всипанi помаранчевими веснянками. Виходячи, вiн обернувся, щоб щось сказати, потiм голосно вимовив: "Хi-хi-хi".


Холмс завмер. "Ця людина", - прошепотiв вiн мiстеровi Такеру. "Вiн був одним iз тих, хто пограбував мене, я впевнений у цьому".


Такер насупився. "Я думав, ти сказав, що вони були в масках".


"Але я б дiзнався його передплiччя i його смiх де завгодно".


"Тодi на тво"му мiсцi я б мовчав про це, якщо ти зна"ш, що для тебе краще", - сказав Такер. "Цього хлопця звуть Вiллард Дженсен. Його батьковi належить половина цього мiста. Його татко найма" шерифа.


Холмсу здалося, що молода людина на секунду затримав на ньому погляд, коли проходив повз, але вiн поспiшив при"днатися до групи чоловiкiв, що стояли бiля входу в тюрму. З групи долинув гучний гул розмов, а потiм голосно пролунав голос: "Я пропоную пiдiйняти його прямо зараз. Нема" сенсу чекати. Вiн винен грiх".


"Давайте, хлопцi". Говорив був лiтнiм чоловiком, огрядним i добре одягненим на захiдний манер. Через його груди була перекинута важка золота ланцюг, а на головi була велика бiла капелюх. "Все повинно бути зроблено належним чином, у вiдповiдностi з законом. Ти це зна"ш. В даний момент у нас в мiстi знаходиться представник федерального уряду, i ви б не хотiли, щоб вiн повернувся додому i повiдомив, що люди на кордонi ведуть себе як дикуни, чи не так?


"Як скажете, мiстере Дженсен. Гаразд, спочатку ми спробу"мо його, а потiм вздернемо", - сказав хтось, викликавши загальний смiх.


"Що вiдбува"ться, Хенк?" - запитав мiстер Такер крамаря, який вийшов зi свого магазину поспостерiгати.


"Чому вони привернули iндiанця, який вбив Пана Флетчера. Ви зна"те, того англiйця, який працював на мiстера Дженсена. Освiчений хлопець".


"Звiдки вони знають, що його вбив iндiанець?" - Спитав Холмс.


Хенк оцiнююче оглянув новоприбулого. " Ви родич? - запитав вiн. " Вiн говорив як ти.


Холмс похитав головою.


"У будь-якому випадку, вони зловили цього iндiанця, фактично схилився над тiлом. У нас в мiстi " хлопець з Вашингтона, так що, схоже, буде суд ".


У цей момент далi по вулицi пiднялася метушня, натовп розступився, i з тюрми вийшла процесiя. Збройнi помiчники шерифа йшли попереду, розштовхуючи натовп роззяв, що вийшли з прилеглих магазинiв. А посерединi, закутий в наручники i грубо затиснутий мiж двома дужими охоронцями, був супутник Холмса-iндiанець на iм'я Шедоу Вульф.


"Вздерните його, нiкчемне щура. Нам не потрiбен нiякий суд. Убийте його". Слова луною прокотилися по натовпу.


Тiньовий Вовк на секунду пiдняв очi, i Холмс побачив спалах впiзнавання, перш нiж знову опустив ╖х.


"Я знаю цi"╖ людини", - схвильовано прошепотiв Холмс мiстеровi Такеру. "Вiн врятував менi життя. Я повинен щось зробити".


"На тво"му мiсцi, синку, я б тримався подалi вiд усього цього", - сказав Такер. "Це не те правосуддя, до якого ти звик, i мiсцевi жителi не дуже люблять iндiанцiв. Ти мало що можеш зробити.


"Вибач, але я не можу стояти осторонь i нiчого не робити. Це може бути марно, але я повинен спробувати ". Холмс влився в людський потiк, дозволив захопити себе в будiвлю суду i зайняв сво" мiсце на однiй iз заднiх лав. Зал гудiв вiд порушено╖ очiкування. Мiстер Дженсен i високий чоловiк у чорному зайняли сво╖ мiсця попереду.


Був оголошений головуючий суддя, жилавий невисокий чоловiк з стирчать сивим волоссям. Вiн зi стуком опустив свiй молоток. "Суд приступа" до засiдання", - сказав вiн. "Перед нами iндiанець, який убив Роберта Флетчера - прекрасний, порядна людина, який керував ранчо мiстера Дженсена. Не думаю, що це займе дуже багато часу. У нас " свiдки, якi застали його на гарячому.


Холмс глибоко зiтхнув i ступив уперед. "Чи можу я запитати, хто представля" пiдсудного?" - запитав вiн.


"Не потрiбен нiякий адвокат. Справу вiдкрито i закрито", - сказав суддя. "Iндiанець у значнiй мiрi визнав себе винним".


"Згiдно iз законодавством цi"╖ кра╖ни, я вважаю, що кожна людина ма" право на справедливий судовий розгляд з участю представника, хiба це не так?" Спитав Холмс.


Людина в чорному пiднявся на ноги. "Я Картер Клiвленд, i мене послали оглянути нашу нову територiю. Оскiльки Арiзона тепер офiцiйно " частиною Сполучених Штатiв, необхiдно дотримувати закони Сполучених Штатiв. Кожен чоловiк ма" право на представництво ".


"Тодi я хотiв би добровiльно представляти цю людину". Холмс сказав.


"Ти сумлiнну адвокат, синку?" - запитав суддя.


"В Англi╖, звiдки я родом, мене вважають освiченою людиною", - натягнуто сказав Холмс. "I я пiдозрюю, що у вас нема" iнших добровольцiв представляти iндiанця в судi".


Суддя мить дивився на нього, потiм кивнув. "Продовжуйте. Не може завдати шкоди. Не принесе нiяко╖ користi".


"Тодi я хотiв би порадитися зi сво╖м клi"нтом," сказав Холмс.


Вибух смiху, змiшаний з котячими криками, луною рознiсся по будiвлi суду.


"Тодi десять хвилин," погодився суддя.


Холмс пiдiйшов до iндiанцю. "Не витрачай даремно слiв, друг мiй," сказав Темний Вовк. " Для мене вже приготували шибеницю.


"Але ти цього не робив".


"Нi. Я не вбивав того людини".


"Тодi, заради бога, розкажiть менi, що сталося," заблагав Холмс.


Примарний Вовк втупився кудись за його спину. "Минуло╖ ночi я йшов один в темрявi. Я не пiдходив близько до яскравих вогнiв вулиць, тому що не хотiв проходити повз салунов. Вiдомо, що п'янi чоловiки впадають в лють, коли бачать когось з мо╖х людей. Я почув шум, гучнi голоси, чоловiчi крики в провулку попереду мене. Я почув голос, який сказав: 'Вистачить. Це тривало досить довго'. Потiм ще кiлька слiв. Потiм вiддаленi кроки i тиша. Я продовжував свiй шлях, поки не побачив щось, що лежить в тiнi. Це був чоловiк. Я схилився над ним, щоб подивитися, чи живий вiн ще. Раптово мене хапають за руки i тягнуть геть. Вони кричать, що я вбивця. Я кажу ╖м, що я невинний, але вони мене не слухають".


" У вас " якi-небудь припущення, хто були тi чоловiки, про сварку яких ви чули? Або з-за чого вони сварилися?


Iндiанець похитав головою. "Що стосу"ться ╖х слiв, я чув тiльки те, що розповiв тобi. В одного низький голос, гуркочучий, як гiрський грiм".


"Ще один з тих, хто пограбував мене", - подумав Холмс. Очевидно, в мiстi цiла банда, i це могла бути сварка мiж злодiями. Людина з вишуканим англiйською голосом бiльше не хотiв цього, тому вони вбили його. Але як це довести?


"Де це сталося?" - Спитав Холмс.


"За таверною " стайнi. За цими стайнями " вихiд до дороги з мiста. Я спав у безпечному мiсцi подалi вiд будинкiв бiлих людей".


"Але чому ви все ще тут?" Спитав Холмс. "Безсумнiвно, ваша справа була давно закiнчено?"


Iндiанець похитав головою. "Чоловiк, який хотiв купити мо╖ каменi, по╖хав. Менi сказали, що вiн повернеться вчора. Тому я чекав. Але вiн не повернувся".


"А тво╖ каменi?"


"Надiйно схований".


"О'кей, ви отримали свою згоду", - пролунав голос суддi. "Давайте продовжимо".


- I ще одне, " сказав Холмс. " Я хотiв би сам оглянути мiсце злочину.


- В цьому нема" необхiдностi. Там нема на що дивитися.


"Тим не менш, буде правильно, якщо я сам огляну це мiсце", - сказав Холмс.


"Заткнiть йому рота. Давайте покiнчимо з цим. Давайте покiнчимо з повiшенням". Голос луною рознiсся в темнiй духотi залу суду.


Високий чоловiк у чорному пiднявся на ноги. "Як стороння людина, я можу тiльки порадити, але це не зда"ться необ╜рунтованою проханням. Адвокату захисту необхiдно оглянути мiсце злочину".


"О, дуже добре. Хай буде по-вашому", - вiдрiзав суддя. "Суд оголошу" перерву на п'ятнадцять хвилин. Може бути, якщо ми поквапимось, у нас буде час на короткий вiзит в таверну" щоб пiдкрiпитися.


Холмс бiльше не чекав нi хвилини. Вiн вибiг iз залу суду, знайшов стайнi, а потiм малоиспользуемую дорiжку мiж задньою частиною стайнi i парканом приватного будинку. Вiн втупився в землю. Думай, сказав вiн собi. Пам'ятай, чого вiн тебе вчив. Земля розповiда" iсторiю. Вiн подивився вниз, на пiщаний ╜рунт. Перше, що вiн помiтив, були мухи на чорному, вкритому смолою дiлянцi, який, як припустив Холмс, був засохлою кров'ю. Вiн опустився на колiна i оглянув землю в пошуках вiдбиткiв. Кiлька пар вiдбиткiв черевик, а потiм вiн вибрав одну пару туфель на м'якiй пiдошвi, якi були на iндiанця. Вiн уважно оглянув землю. Iндiанець пройшов тi"ю дорогою, як вiн i сказав. Вiдбитки не виходили за межi плями з кров'ю. Вiн також зазначив, що в однi"╖ пари черевикiв був цiкавий металевий наконечник у формi серця на носку й пятке. Вiн пройшов по провулку ранiше iндiанця, оскiльки вiдбиток останнього був на ньому, а потiм продовжив рух. Це могло бути збiгом, або вiн мiг дивитися на вiдбиток черевика одного з убивць. По ширинi кроку i глибиною вiдбитка Холмс мiг укласти, що чоловiк втiк.


Вiн неохоче повернувся в зал суду. За пiднялася шуму вiн зауважив, що багато хто з вiдвiдувачiв дiйсно пiдкрiпилися в тавернi, поки його не було. ╥х буйство тепер межувало з войовничiстю.


Розпочався судовий процес. Був викликаний перший свiдок. Вiн представився як Чак Хокiнс. Вiн розповiв, як почув шум минуло╖ ночi, вийшов у провулок i побачив iндiанця, що схилився над тiлом. Тiло було ще теплим. Вiн i ще кiлька чоловiк схопили iндiанця i потягли його до в'язницi.


"Схоже, нема" необхiдностi йти далi", - сказав суддя. "Справа вiдкрита i закрита, як я вже сказав".


"Одну хвилину, будь ласка". Холмс пiдвiвся на ноги пiд стогiн i котячi крики. "Спочатку я хотiв би поговорити про особистостi обвинувачуваного. Вiн не вбивця. Тiльки минулого тижня вiн врятував менi життя, коли мене пограбували i кинули вмирати в пустелi ". Вiн обвiв поглядом зал суду. "Можливо, чеснi люди серед вас здиву"ться, дiзнавшись, що банда грабiжникiв дилiжансiв насправдi прожива" в цьому мiстi i сьогоднi знаходиться тут, серед вас".


По натовпу прокотився гомiн.


"Але мова йде не про це. Ми говоримо про життя людини, людсько╖ iстоти, незалежно вiд кольору його шкiри. Як i будь-яка iнша людина тут, вiн " невинним, поки його вина не доведена. Спочатку я хотiв би зателефонувати лiкаря, який оглядав тiло. Я вважаю, що лiкар справдi оглядав тiло."


"Абсолютно точно", - сказав суддя. "Це був я, синку. Вiн помер митт"во, вiд удару ножем у серце".


"Цiкаво," сказав Холмс. " Ви ма"те на увазi удар ножем спереду? Я тiльки що оглянув той провулок i зауважив, що слiди iндiанця не йдуть далi того мiсця, де людина впав. Тому я можу лише зробити висновок, що вiн пiдiйшов до тiла, як i сказав, i нахилився, щоб оглянути його, ззаду. Тепер, якщо б вiн просто вдарив чоловiка ножем, вiн би стояв перед ним, чи не так? Але нема" нiяких слiдiв його нiг далi того мiсця, де чоловiк упав. Навпаки, я мiг бачити двi пари досить характерних черевик, тiкають геть, судячи з розмаху ╖х крокiв. Чоботи бiлого людини, зауважте, а не iндiанськi мокасини ".


"Слiди нiчого не доводять", - крикнув хтось попереду. "Цi вiдбитки могли залишатися там кiлька днiв. А iндi"ць мiг пiдкрастися ззаду, розгорнути бiдолаху, а потiм вдарити його ножем.


У вiдповiдь на це почулося буркотливе згоду.


Холмс глибоко зiтхнув. Вiн розумiв, що у них знайдеться вiдповiдь практично на будь-якi докази, якi вiн представить. Вони хотiли, щоб iндiанець був винен, i збиралися переконатися в цьому.


"Доктор," сказав вiн. " Ви оглянули тiло. Якого, по-вашому, розмiру була рана?


Суддя на мить замислився. "Я б сказав, близько двох дюймiв. Жахлива порочна рана. Влучила прямо в серце".


" А хто вiдiбрав у iндiанця зброю, коли його заарештували?


"Я це зробив", - пролунав голос позаду. "Вони зараз замкненi, i у в'язницi".


"Не могли б ви, будь ласка, пред'явити ╖х в якостi доказiв?" Зажадав Холмс.


Вони чекали. Кiлька секунд потому захеканий помiчник шерифа поклав сокиру i нiж перед суддею.


"Це вiрно", - сказав Холмс. "В той час, коли я був з цi"ю людиною, у нього були при собi тiльки цi два види збро╖. Топiрець не мiг бути використаний для нанесення ударiв. ╥м не можна завдати досить глибокий порiз, щоб убити. Тепер давайте оглянемо нiж. Зауважте, це метальний нiж. Легкий, виконаний у формi краплi для швидкого i легкого польоту по повiтрю. Але в самому широкому мiсцi лезо все - що б ви сказали, доктор - в один дюйм шириною?"


Суддя нахилився вперед, щоб оглянути лезо. "Так. Приблизно так."


" Значить, це не могло бути те лезо, яким вбили мiстера Флетчера, чи не так?


По натовпу знову прокотився гомiн. "I бiльше того, - вiв далi Холмс, осмiлiвши, - я вважаю, що можу довести, яким ножем в цiй кiмнатi вiн був убитий. Якщо ви пройдете за мною на вулицю... Вони пiдкорилися, штовхаючись, щоб зайняти позицiю.


Холмс йшов позаду них, перевiряючи слiди на м'якому пiску вулицi. "Не могли б ви вийти вперед, сер?" Вiн обiйшов ╖х, торкаючись плечей, очевидно, навмання. " Не могли б ви покласти сво╖ ножi на дно цi"╖ вози?


Вiн закликав десять осiб. Двох з них вiн дiзнався.


Ножi були покладенi. Холмс чекав.


" Що ти збира"шся робити, магiчний трюк? Збира"шся змусити мерця з'явитися i вказати на його вбивцю? - Зажадав мiстер Дженсен i викликав загальний смiх, хоча i не у чоловiкiв, що стояли в цiй черзi.


"Поки ми чека"мо," сказав Холмс, - дозвольте менi ввести вас в курс справи, щоб ви краще зрозумiли. Минулого тижня я був у поштовiй каретi, яку пограбували в пустелi. Я намагався захистити молоду жiнку i втратив свiдомiсть. Мене залишили помирати. Я б напевно загинув, якби цей iндiанець не знайшов мене i не доставив в безпечне мiсце. Яке ж було мо" здивування, коли я при╖хав у мiсто i побачив людей, якi мене пограбували. Це правда, що вони були в масках, але в кожному з них було щось, що видавало ╖х - особливо глибокий, рокочущий голос, наприклад, або яскраво-помаранчевi веснянки на передплiччя i пронизливий смiх. У одного з них був при"мний англiйський акцент. Я припускаю, що це мiстер Роберт Флетчер, який зараз лежить у вашому морзi. Я також припускаю, що мiж злодiями сталася сварка. Було подслушано, як мiстер Флетчер сказав: "Вистачить. Це тривало досить довго'. Я пiдозрюю, що совiсть взяла над ним верх, i вiн захотiв пiти. Але йому не можна було дозволити покинути банду, на випадок, якщо вiн зрадить сво╖х товаришiв-бандитiв. Тому вони вбили його. Те, що людина, випадково наткнувшийся на тiло, був iндiанцем, було чистою випадковiстю. Очевидний козел вiдпущення, ви не знаходите?


"Повна нiсенiтниця", - сказав один з чоловiкiв, що стояли в черзi. "Давайте, суддя. Це трива" досить довго. Що, на думку хлопця, вiн може довести? Вiн просто все вигаду", щоб захистити свого приятеля-iндiанця. Я пропоную пiдiйняти ╖х обох ".


Холмс пiдняв руку. "Ще тiльки одна хвилина вашого часу, я обiцяю вам. Доказ прибуло. Поки я гостював у мiстера Такера, вiн багато чому мене навчив, у тому числi того, що мухи завжди злiтаються на кров. Вбивця думав, що чисто витер свiй нiж, але недостатньо чисто. Мухи все ще вiдчували слiди кровi на ньому. Якщо ви звернете свою увагу на ножi, то зараз побачите, яким ножем був убитий Роберт Флетчер."


Натовп ахнула. На одному ножi тепер було п'ять або шiсть мух. На iнших - нi.


"Будуть iншi чоловiки зараз дiставати сво╖ ножi?" Проiнструктував Холмс.


Вiн подивився на молодого рудоволосого чоловiка, обличчя якого тепер було попелястого кольору. "Мiстер Дженсен-молодший, чи не так?" Холмс сказав: "якщо я не помиляюся, у ваших черевик характернi металевi набiйки. Я бачив вашi вiдбитки пальцiв, коли ви тiкали з мiсця злочину.


Коли чи╖сь руки потяглися, щоб схопити його, Дженсен вихопив пiстолет. "Вiн змусив мене зробити це", - крикнув вiн, розмахуючи пiстолетом перед великим чоловiком у червонiй сорочцi. " Вiн сказав, що ми повиннi бути впевненi, що Флетчер нiчого не проговориться.


"Що за нiсенiтниця все це?" Мiстер Дженсен-старший виступив вперед. "Звинувачу"ш мого хлопчика? Це дуже дурний вчинок, незнайомець. Вiд тебе однi непри"мностi з тих пiр, як ти з'явився в мiстi. I якщо ви, чоловiки, зна"те, що для вас добре, ви не будете слухати нi слова з того, що вiн говорить.


"Навпаки". Федеральний агент протиснувся вперед натовпу. "Я вважаю, що вiн виклав свою справу надзвичайно добре. Я, наприклад, задоволений тим, що вiн докопався до iстини. Якщо ви хочете розiбратися з ним, вам доведеться спочатку розiбратися зi мною. I я можу запевнити вас, що мо╖ колеги у Вашингтонi миттю перекинули б сюди кавалерiю i взяли б на себе управлiння цим мiстом, якби зi мною щось сталося ".


Вiн пiдiйшов i став поруч з Холмсом. "Суддя," сказав вiн. " Я думаю, вам слiд звiльнити цього iндiанця.


Суддя кинув стурбований погляд на мiстера Дженсена. "О, дуже добре. Виведiть iндiанця. Але вам, хлопцi, краще якомога швидше вивезти його з мiста, iнакше я не буду нести вiдповiдальностi за те, що станеться нi з ним, нi з ким-небудь з вас.


"Так вийшло, що я все одно планував ви╖хати сьогоднi", - сказав чоловiк у чорному. "Не могли б ви при"днатися до мене, мiстере Холмсе? Я прямую в Фiнiкс, а потiм на Захiдне узбережжя".


"Мiй дорогий сер, я був би радий," сказав Холмс, "якщо б ми могли вiдвезти мого хорошого друга Шедоу Вульфа в безпечне мiсце".


"Ми, безумовно, можемо", - вiдповiв мiстер Клiвленд.


"Перш нiж я пiду," сказав Холмс, обертаючись до натовпу. " Я хотiв би забрати сво╖ кишеньковi годинники. Я не знаю, що сталося з iншими мо╖ми речами, але цi годинники були менi дорогi". Вiн пiдiйшов до великого чоловiка в червоному i простягнув руку. "Я помiтив ╖х у судi", - сказав вiн.


"Ей, я чесно купив цi години у торговця", - вiдрiзав чоловiк. "Ти нiяк не зможеш довести, що вони тво╖".


"Я думаю, що напис на заднiй сторонi обкладинки могла б переконати людей у тому, що це мо"", - сказав Холмс. "Мо"му дорогому братовi Шерлоку в день його двадцять першого народження". Вона пiдписана "Майкрофт".


Хендс зняв годинник, вiдкрив ╖х, i за натовпi пробiг схвальний шепiт. Годинники були врученi Холмсу.


"А тепер забирай це i забирайся, поки ти ще живий", - гаркнув мiстер Дженсен.


Тiньового Вовка вивели, i вiн забрався на повозку. Холмс i федеральний агент забралися поруч з ним.


"Я боюся, що правосуддя в цьому мiсцi не переможе", - сказав Холмс.


"Ми зробили все, що могли, без пiдкрiплення", - сказав мiстер Клiвленд. "Ви повиннi радiти, що результат був таким позитивним. Якби мене там не було, я боюся, що в цей момент ви обидва бовталися б в петлi. Я доповiм про цьому разi сво"му начальству в Вашингтонi, але сумнiваюся, що багато чого можна зробити. Нам доведеться почекати, поки на Захiд при╖де бiльше жiнок. Вони завжди надають цивилизующее вплив ".


Вiзок рушила з мiсця. Коли вони розвернулися, щоб ви╖хати з мiста, юний Дженсен вибiг вперед i вихопив пiстолет. "Ма"ш, ти, проклятий зануда", - заволав вiн. В чистому повiтрi пролунав пострiл.


Потiм на його обличчi з'явився здивований вираз, i вiн звалився на землю. Здивована усмiшка розпливлася по обличчю Холмса, коли вiн прибирав паруючий пiстолет у кобуру.


"Одна з речей, яким мiстер Такер навчив мене пiд час мого одужання, полягала в тому, як стрiляти з однi"╖ з цих штуковин. Повинно бути, я осво╖в це на диво швидко ".


Конi набирали швидкiсть у мiру того, як мiсто залишався позаду.


OceanofPDF.com


ДЕТЕКТИВ з "ДИЛIЖАНСА" Лiнди Робертсон


"... ми тут, в кра╖нi вiзникiв i розбiйникiв з велико╖ дороги: в цьому сенсi кра╖на схожа на Англiю сто рокiв тому".


Роберт Лью╖с Стiвенсон, Скваттеры з Сiльверадо


Королiвська сiм'я Сiльверадо, як я назвав нас тим влiтку, була найбiльш розгнуздано╖ династi"ю, яка коли-небудь ганьбила саме сумнiвне балканське князiвство - iнвалiд лiтератури (я), Фаннi, моя чорнява американська наречена, i мiй пасинок Сем, тодi одинадцятирiчний наслiдний принц.


Ясним днем в кiнцi липня ми робили наш щоденний перехiд вiд нашого табору на горi до маленького готелю на платнiй дорозi, де зупинялися поштовi карети. Обiгнувши останнiй поворот на нашому шляху, ми побачили, що лейкпортский дилiжанс зупинився перед готелем ранiше звичайного i без пасажирiв. Пил вiд про╖зду дилiжанса стояла над дорогою крейдяним хмарою.


У дворi стояла група чоловiкiв, жваво переговаривавшихся мiж собою. Я побачив Корвiна, господаря готелю, смаглявого i з впалими грудьми, i Макконнелла, кучера дилiжанса, самого високого широкоплечого з них, сердито дивився на мене i поворачивавшего свою велику бiляву голову з боку в бiк, як ведмiдь у клiтцi. Дружина домовласника вела двох жiнок по верандi до виходу з готелю.


"Мiстер Макконнелл, - покликала вона, - не могли б ви трохи почекати, перш нiж продовжити? Я думаю, дамам не завадив би невеликий вiдпочинок i можливiсть заспоко╖тися".


Макконнелл повернувся i втупився на не╖ сво╖м ведмежим поглядом. "Я нiкуди не пiду, мiсiс К.", - ображено вiдповiв вiн. "Потрiбно дочекатися шерифа". Вiн вiдвернувся i сплюнув на землю. "Думаю, нам доведеться провести тут нiч. У Лейкпорте страшенно дорого платять", - додав вiн, хитаючи головою.


Слiдуючи за Семом, я пiдiйшов до краю групи, щоб почути бiльше, в той час як Фаннi при"дналася до мiсiс Корвiн в готелi.


"Хто по╖де в Калистогу i розповiсть шерифу?" - запитав один з чоловiкiв.


"Мiй хлопчик Те," сказав Корвiн. " Я послав Хосе осiдлати одного з наших понi.


"Нам потрiбно зiбрати загiн - вiдправитися на полювання за ним", - сказав iнший чоловiк. "Мiстер Корвiн, скiльки у вас коней?"


"Недостатньо", - сказав шинкар. "Крiм того, у хлопця ще цiлу годину шляху. Нам знадобляться шукач i нишпорки, а вони в Калистоге". Вiн зловив погляд свого сина Тома i вказав через плече туди, де Хосе, конюх, пiдходив з оседланной конем.


Тому пiдбiг, узяв вiжки, легко скочив у сiдло в iстинно захiдному стилi i пустився галопом по платнiй дорозi.


"Боже Милостивий, Томмi, не вбивай понi!" Корвiн крикнув йому вслiд, коли кiнь i хлопчик зникли в лiсi. Вiн оглянув порожнiй курний двiр, невеликий натовп пасажирiв, постояльцiв готелю, робiтникiв i нероб i оголосив: "Заходьте всередину i випийте пива - за рахунок закладу. Ранок видався важким".


Коли ми проходили по верандi, я побачив одного з мешканцiв готелю, откинувшегося на спинку крiсла-качалки з газетою на колiнах i полузакрыв очi спостерiга" за подiями у дворi. Вiн пiдняв на нас очi, коли ми йшли по скрипучим дощок.


" Ваша величнiсть. Ваше високiсть, " сказав вiн, випростуючись i пiднiмаючи свою пошарпаний солом'яний капелюх.


"Цiкаве ранок, Джо, - сказав я. "Що там вiдбува"ться?"


" Дилiжанс знову пограбували.


"Вау!" - Сказав Сем поруч зi мною.


"Знову?" - Запитав я.


" Двiчi за останнi два мiсяцi.


Останнi кiлька людей протупали по витертих дощок веранди до дверi салуна. " Безкоштовне пиво, - сказав я Джо, коли ми повернулися, щоб iти за ними. Склавши газету навпiл, вiн недбало пiднявся на ноги, схожi на аистиные, i поплив за нами.


У барi було прохолоднiше, нiж на вулицi. Через пару вiдкритих вiкон в заднiй частинi було трохи повiтря i чулося дзюрчання води в струмку за готелем. Сморiд старого вiскi i несвiжого пива пiднiмалася, як туман над болотом, вiд натертих пiском мостин i лаковано╖ стiйки бару, яка вкрита обiдками незлiченних склянок. Кiлька мух лiниво кружляли в теплому повiтрi, немов чекаючи обiду. Корвiн i Ходди, бармен, налили по пiнтi пива i поставили ╖х на стiйку.


"Це поганий бiзнес", - сказав Ходди. "Другий раз в цьому роцi. Макконнелл дума", що це зробив той же самий хлопець, що i попереднiй. Не так, Макконнелл?"


"Вiн точно виглядав так само".


"Як вiн виглядав?"


"Важко сказати багато", - втрутився вусатий чоловiк в новому одязi шахтаря. "На ньому була синя бандана, запнута на обличчi".


"Я думав, воно червоне", - сказав краснолицый лисiючий чоловiк у сiрому пом'ятому костюмi.


"I крислатого капелюха," додав перший чоловiк.


" Якийсь серапе поверх його одягу.


" Менi здалося, що це одне з тих зелених армiйських ковдр.


" Якого вiн був зростання? - Запитав Корвiн.


"Високий - великий хлопець", - сказав огрядний чоловiк у лляному пiджаку.


Макконнелл з цим не погодився. "Вiн був не таким вже великим - менi здалося, що вiн трохи худий. Хоча пiд цим ковдрою мало що можна було розгледiти".


Всi вони пам'ятали, що у нього був крупнокалiберний пiстолет. "Срiблястого кольору", - сказав повний чоловiк, i iнший погодився.


"Без збройового металу, з дерев'яними рукоятками", - переконано сказав Макконнелл.


Поруч зi мною заговорив iнший чоловiк зi знайомим англiйським акцентом. "Вiн був приблизно п'яти футiв i шести дюймiв на зрiст, з темними очима, рудуватим волоссям, дуже нервовий. Коричнева крислатий капелюх з широкими полями, синя бандана, синя робоча сорочка пiд серапе, зшитим з армiйського ковдри, джинсовi штани, чорнi черевики. На ньому були чорнi рукавички для верхово╖ ╖зди, а пiстолет був кавалерiйсько╖ моделi Colt Arms Company 45-го калiбру, з синього металу з затемненiй дерев'яною рукояткою - вiдмiнне спостереження, мiстер Макконнелл.


Ми всi здивовано витрiщилися на нього.


"I звiдки ти все це зна"ш?" Запитав шахтар з перебiльшеною пiдозрiлiстю дурня. "Ти його друг чи щось в цьому родi?"


Англi"ць повернувся i змiряв його поглядом, повним ввiчливого презирства. " Я дивився.


Шахтар був неустрашен. "Ну, ши-iт", - випалив вiн у вiдповiдь з тим, що, як я припустив, вiн вважав дотепнiстю, потiм повернувся i сплюнув на пiдлогу. Дво" iнших чоловiкiв нiяково засовалися.


Корвiн розрядив обстановку. " Давайте, берiть сво" пиво i розташовуйтесь.


Коли чоловiки попрямували до бару, англi"ць залишився на мiсцi, спостерiгаючи за ними. Я повернувся до нього, представився i зробив кiлька зауважень про те, що перебуваю далеко вiд дому. Вiн потиснув мою простягнуту руку. "Шерлок Холмс," сказав вiн. " Я так розумiю, ви з Единбурга?


"Думаю, це неважко сказати", - вiдповiв я.


Вiн був молодий - я б сказав, молодший тридцяти, - високий i цибатий, як житель Кентуккi, з тонким обличчям, з довгою гострою щелепою, досить вузько посадженими очима, орлиним носом iз високим перенiссям, придававшим його обличчю виразу вiдчужено╖ допитливостi хижо╖ птицi. Його волосся, невимовного каштанового кольору, були зачесане назад з високого чола i роздiленi з одного боку високим продiлом. На ньому був костюм з легко╖ вовни, а краватка ретельно зав'язаний. У всiй його фiгурi було щось невимовно англiйське - щось у кро╖ i тканини його пiджака, в посадцi плечей i в тому, як вiн гордовито дивився зверхньо на натовп чоловiкiв у бару сво╖м довгим англiйською носом.


Я запитав його, що призвело його так далеко вiд дому, i вiн сказав, що працював i подорожував по Америцi. Вiн зробив паузу i кiлька секунд вивчав мене, потiм сказав: "Я мiг би запитати те ж саме у вас. Я бачу, що ви багато пишете, але, схоже, у вас нема" роботи, i вам не вистача" грошей. Я б припустив, що ви лiтератор, але на даний момент не особливо успiшний."


Це зауваження було настiльки несподiваним i зухвалим, що походить вiд людини, якiй я представився всього хвилину тому, що я на мить залишився без вiдповiдi. "Що змушу" тебе так думати?" - запитав я трохи гаряче.


Вiн слабо посмiхнувся менi. "Ваша права рука i манжета сорочки забрудненi чорнилом," вiдповiв вiн, кинувши погляд на образливий предмет, - а манжета потерта в тому мiсцi, де вона спиралася б на письмовий стiл. Ваша одяг поношена, ремiнь старий i занадто великий для вас, а куртку i штани тижнями не гладили i не чистили. Вашi черевики свiдчать про те, що ви не зупинялися в готелi. Нi один постоялець готелю, який мiг би почистити сво╖ черевики, поки спав, не дозволив би ╖м прийти в такий стан. Ваше обличчя i руки коричневi, але ви не вiдрiзня"теся мiцним здоров'ям, так що ваш колiр навряд чи викликаний роботою на сонце, що наводить мене на думку, що ви жили на вiдкритому повiтрi. I, "сказав вiн нарештi," у тебе у волоссi солом'янi пасма".


Його надто точний опис мо"╖ зовнiшностi i фiнансiв змусило мене почервонiти вiд сорому i злостi.


"Я прошу вибачення, якщо образив вас, сер", - сказав вiн тоном, який не припускав, що я нi в якому разi не був першою людиною, якого вiн образив сво╖ми зауваженнями. "Я просто вiдповiдав на ваше питання".


Я вирiшив, з деякими труднощами, неупереджено ставитися до свого нового знайомого, хоча б тому, що вiн був мо╖м спiввiтчизником. " Все в порядку, правда, - сказав я з бiльшою легкiстю, нiж вiдчував. "Мене i ранiше приймали за волоцюгу або рознощика, але ви залучили мене до життя бiдного лiтератора, який вiдпочива" тут, у горах, заради свого здоров'я, хоча, зiзнаюся, я не знав про соломинку".


"А," сказав Холмс, явно задоволений собою. Вiн зупинився, прислухаючись, вибачився i попрямував до бару.


Корвiн говорив Макконнеллу: "Чому б нам не взяти пару чоловiк i не з'╖здити туди, де це сталося? Зустрiнемося по дорозi з шерифом i, можливо, допоможемо вистежити хлопця. У мене " свiжi конi для нас чотирьох. "Корвiн крикнув сво"му молодшому синовi:" Джейк, пiди скажи Хосе, щоб вiн осiдлав Еддi, Дюка, Панчо i Реда.


Холмс пiдiйшов до стiйки, де Корвiн стояв, збираючи пивнi стакани. "Чи можу я про╖хатися туди з вами?" - запитав вiн.


Корвiн на секунду задумався. "Думаю, так - схоже, ти мiг би розповiсти шерифу набагато бiльше, нiж деякi iншi селюка. Ти можеш взяти Дюка". Холмс подякував його i зник за дверима.


Корвiн повернувся до мене. " Не хотiли б ви прийти i подивитися, як ми справля"мося з цими справами, мiстер Стiвенсон?


" Але хiба у вас не закiнчилися конi?


"Вiрно", - сказав вiн i задумався на секунду або двi. "Ти ж не проти прокотитися на мулi, чи не так? Це буде не так швидко, але ти доберешся туди вчасно, щоб побачити найцiкавiше. Я все одно не думаю, що ти захочеш при"днатися до загону.


"Я не думаю, що моя дружина зазнала б це", - сказав я.


Корвiн розумiюче кивнув. "Жiнки," сказав вiн.


Ходди i Корвiн тiльки що спустошили останнi пивнi кухлi з бару, коли Джейк увiрвався в салун, кричачи, що конi у дворi. Корвiн вiдклав рушник, яким витирав стiйку, i попрямував до дверей. Макконнелл одним великим ковтком допив залишки пива i пiшов за ним.


З порога Корвiн крикнув у вiдповiдь: "Передай Хосе, що я попросив осiдлати для тебе одного з мулiв, i ми побачимося там".


Мула, якого менi дали, звали Джаспер. Зростанням вiн був з коня, в гнiдий шкурi, але з головою, схожою на ковадло, i зовсiм не схожим на кiнське самовладанням i впевненiстю у власних рiшеннях. Хосе пояснив, можливо, щоб заспоко╖ти мене, що його вчили перевозити жiнок i iнвалiдiв.


Я був так само радий побути один, як i про╖хатися по платнiй дорозi, тому що я навряд чи видiлявся митт"вiстю на сво"му скакунi. Самий швидкий алюр Джаспера, схоже, був звичайною ходою. Якщо я намагався пiдштовхнути його ударами пiдборiв в боки, вiн злегка по-батькiвськи хитав головою, проганяючи мо╖ благання залучити його в таке безрозсудство. Пiд час нашо╖ коротко╖ подорожi дилiжанс в Калистогу промчав повз нас у хаосi пилу, стукоту копит, гуркiт колiс i крикiв. Джаспер обережно з'╖хав на узбiччя i докiрливо подивився на вiддаля"ться карету, перш нiж продовжити свiй слухняний шлях.


Мiсцем пограбування був брiд, де дорогу перетинав невеликий струмок. Частина схилу пагорба розмило, i екiпажу довелося б зменшити швидкiсть, щоб перетнути його. Високi сосни i дуби нависали над дорогою, а винограднi лози, кущi й молодi деревця росли пiд ними сплутано╖ масою. Його пишнiсть i тiнь були зловiсними, немов створеними для засiдки - мiсця, через якi самотнiй подорожнiй мiг пройти з прискореним серцебиттям i швидким кроком, кинувши пару поглядiв через плече.


Корвiн, Макконнелл i один з чоловiкiв з готелю стояли з кiньми бiля дороги на ближнiй сторонi броду. Я чув ричить голос Макконнелла i спокiйний голос Корвiна вiдповiдь. Поруч з ними лежала коробка "Експрес" зi сцени з вiдкритою кришкою. Потiм серед дерев праворуч вiд дороги я побачив Холмса.


Вiн був один на невеликiй галявинi, де струмок утворював заплаву, перш нiж продовжити свiй перебiг через дорогу. Очевидно, не помiчаючи наших цiкавих або роздратованих поглядiв, вiн повiльно походжав взад-вперед, як дослiдник, шука" ознаки, що вказують на проходження його видобутку. Час вiд часу вiн опускався на колiна i вивчав землю, немов запам'ятовуючи ╖╖, а потiм щось записував у маленький блокнот, який носив з собою.


Кiлька разiв вiн робив вимiрювання за допомогою вимiрювально╖ стрiчки i записував цифри в свiй блокнот. По дорозi вiн пiдбирав пару дрiбних предметiв i клав ╖х у шкiряний гаманець, який дiставав з кишенi сво"╖ куртки, або обережно знiмав що-небудь з гiлки i загортав у шматочок паперу, перш нiж покласти в гаманець. Iнодi вопросительная гримаса затьмарювала його худе обличчя, але бiльшу частину часу його поза i вираз обличчя виражали зосереджену енергiю людини, зосередженого на аналiзi особливо цiкаво╖ та складно╖ проблеми.


Трохи пiзнiше вiн перейшов на бiк спуску, де деякий час дерся вниз по березi струмка, доки не зник з виду. Вiн знову з'явився через кiлька хвилин, прямуючи назад до нас по платнiй дорозi. Коли вiн наблизився, я почув стукiт копит i стукiт колiс фургона далеко, за яким послiдував собачий гавкiт. Корвiн пiдняв голову. "Шериф i Соренсен з ищейками," сказав вiн.


Через хвилину ми побачили, як з-за повороту ви╖жджа" з пiвдюжини вершникiв, за якими слiд фермерський фургон, яким керу" кремезний лiтнiй чоловiк у солом'яному капелюсi. Двi червоно-коричневi шукачi стояли бiля поручня фургона, звиваючись вiд збудження i видаючи свiй особливий гавкiт, щось середн" мiж гавкотом i виттям, звiдкись з-пiд сво╖х опущених пiдборiдь.


Холмс пiдiйшов до фургона i сказав вiзниковi, коли той зупинився: "Ви можете спробувати викликати нишпорок, але вони, можливо, не зможуть взяти слiд".


Соренсен подивився iз сумнiвом. " I чого б це?


"Грабiжник посипав це мiсце кайенским перцем".


Соренсен нахилився вперед на сидiннi свого фургона i подивився на Холмса з-пiд полiв капелюха. "Ви мене розiгру"те", - сказав вiн.


"Нi, я не збираюся. Ти можеш спробувати "гончих", але я не маю особливо╖ надi╖ ".


"З Мей все гаразд, раз вже ми зайшли так далеко", - сказав Соренсен. Вiн зiстрибнув iз сидiння, обiйшов фургон ззаду i опустив ворота. Собаки зiстрибнули на землю та обтрусилися в рiдкому потоцi втоптано╖ шкiри. Соренсен прив'язав до шкiряного нашийника кожно╖ собаки по довгiй мотузцi. "Герой, Рекс, вперед, хлопцi".


* * * *


Холмс вивiв ╖х на галявину. "Грабiжник, мабуть, сховався тут заздалегiдь, а потiм по╖хав по дорозi в сторону Калистоги", - сказав вiн Соренсену.


"Це було досить нахабно", - сказав один з людей шерифа.


"Вся ця чортова затiя була нахабною", - пирхнув Макконнелл. "Ми не були навiть в п'яти милях вiд мiста".


Соренсен вивiв собак на галявину i вiддав ╖м команду. Вони почали жадiбно обнюхувати землю, але через хвилину чи двi зупинилися i стояли, хитаючи головами i виробляючи серiю фырканий i чхань, вiд яких за в'ялою шкiрi вгору i вниз по ╖х тiлах пробiгла брижi. Соренсен притягнув ╖х назад до себе.


"О, боже", - сказав вiн. "Iдiть сюди, ви дво"". Вiн пiдвiв собак, або, точнiше, був все ж притягли ними, до краю струмка, де дiстав з кишенi штанiв хусточку i почав обтирати ╖х морди водою, що тече мiж каменями. Собаки напилися, ще трохи вразили подвздошьями i лизнули йому руки й обличчя. "Кайенский перець". Вiн похитав головою. "Хто б мiг подумати про таке?"


"Я чув про це", - сказав Холмс. "Тим не менш, це хитрий трюк".


- Значить, нема" нiякого способу вистежити його? - запитав один з чоловiкiв в загонi.


"Принаймнi, не з кiньми i собаками-гончаками," сказав Холмс. " I, ймовiрно, не зi слiдопитами. Його слiди на платнiй дорозi до теперiшнього часу замели дилiжанс з Калистоги i, на жаль, "сказав вiн, кинувши погляд на загiн," iншi. Вiн повернувся до Корвiн. " Можливо, нам варто повернутися в готель, щоб шериф мiг поговорити з пасажирами.


Джаспера, навiть натхненого перспективою будинку i ╖жi, незабаром обiгнали люди на конях, i я залишився мiркувати про ексцентричний Холмса. Незважаючи на його дратiвливу прямоту, я вiдчув симпатiю до нього як до спiввiтчизнику, що знаходиться далеко вiд дому. Крiм того, я нiколи не бачив нiчого подiбного до того, як вiн уважно оглядав мiсце пограбування, i менi було цiкаво дiзнатися, що вiн знайшов.


У готелi я згадав Фаннi про зустрiчi з Холмсом (опустивши його натяки на мою одяг i бiднiсть). "Я подумую запросити його вiдвiдати наш табiр", - сказав я. "Ви не заперечу"те?"


Вона кинула на мене стурбований погляд. "Ти впевнений? Нам доведеться нагодувати його пiдсмаженим хлiбом з беконом на вечерю. Я була тут весь день, замiсть того щоб готувати".


"Я не думаю, що тобi варто турбуватися", - сказав я. "Вiн не схожий на людину, який сильно пiклу"ться про ╖жу".


* * * *


Я знайшов Холмса за столиком в салунi, вiн розмовляв з шерифом i Корвином. Бiльшiсть чоловiкiв з "дилiжанса" коротали день за випивкою i сидiли в барi, буркочучи i проклинаючи шерифа, якого вони, здавалося, звинувачували у сво"му скрутному становищi навiть бiльше, нiж грабiжника.


Я зловив погляд Холмса, вiн вибачився i пiдiйшов до мене. Кинувши погляд через плече на сцену невдоволення, я сказав: "Наш табiр знаходиться на пагорбi в старому шахтарському мiстечку Сiльверадо - або у тому, що вiд нього залишилося. Якщо ви не проти прогулятися по стежцi, можете повернутися з нами i подивитися стару шахту. У мене " трохи доброго мiсцевого вина, яке охолоджу"ться в шахтi."


Холмс запитав, чи ми можемо почекати, поки вiн закiнчить сво╖ справи з шерифом. Чверть години потому вiн при"днався до нас на верандi.


Вiн здавався в гарному настро╖, коли ми пiднiмалися по стежцi. Вiддихавшись пiсля останнього пiдйому на пагорб iз хвостосховищ, вiн оцiнив платформу з ╖╖ iржавiючою обладнанням i нависаючими ру╖нами барака, з яких складалося наше королiвство. Гiрниче обладнання, розбираються риштування i фiзичний план операцi╖, здавалося, зацiкавили його, i я подумав, що, можливо, вiн iнженер.


Ми пiднялися в шахту, де я наповнив кiлька графинiв вином з нашого iмпровiзованого погреби у горi. Потiм я пiдтримав вогонь у зруйнованiй кузнi, i ми вчотирьох - Холмс, Фаннi, Сем i я - на пленерi з'╖ли наш нехитру вечерю, коли сонце сховалося за горою. В густiших сутiнках Холмс закурив трубку, а ми з Фаннi - сигарети, i ми випили мiсцевого Шассела, а потiм бордо. Холмс, який, здавалося, непогано розбирався у винах, висловив сво" схвалення обом.


Фаннi була надзвичайно пригнiчена. Я i ранiше бачив ╖╖ такою серед незнайомих людей; в якiйсь компанi╖ вона болiсно згадувала наш дешевий спосiб життя в нашому гiрському таборi i зовсiм недавнiй скандал з ╖╖ розлученням в Сан-Франциско. Що стосу"ться мене, то в поривi почуттiв, пiдживлений вином i теплотою нового знайомства, я незабаром повiдав Холмсу iсторiю про те, як ми дiсталися до нашого будинку в горах.


"Це курорт для бiдних," пiдсумував я, - де я провiв лiто, нiжачись на гiрському повiтрi i намагаючись вiдновити сво" здоров'я. Моя дружина - жiнка з кордону, з якою жарти поганi, - (я кра"м ока глянув на Фаннi i побачив, що вона пильно дивиться на сво╖ руки, складенi на колiнах) " зустрiла Смерть через лiжко мого хворого - i пiсля цього зробила менi честь вийти замiж за те небагато, що вiд мене залишилося. Якби не вона - Фаннi, любов моя, ти зна"ш, що все це правда, - я був би похований тут, у вигнаннi.


Фаннi подивилася на мене так, нiби сумнiвалася, стою я таких клопотiв. Холмс, до мого полегшення, повернувся до не╖ з серйозним кивком поваги, в якому я не побачив нi тiнi iронi╖. "Ваш чоловiк - щаслива людина", - сказав вiн.


Вечiр пройшов легше, нiж я побоювався, у винi i розмовах. Навiть зворушений пом'якшувальною дi"ю винограду, Холмс залишався молодим людиною майже рептильно стриманим. Але те, чого йому не вистачало в легкостi й гуморi, вiн заповнював широтою сво╖х знань i глибиною свого мислення. Вiн здавався вiльним вiд соцiальних забобонiв, поширених серед англiйцiв, i говорив з рiдкiсною прямотою спостереження - чесно╖ готовнiстю визнавати те, що вiн бачив в речах, а не те, що вiд нього очiкували умовностi. Навiть Фаннi незабаром потеплiшала до нього i при"дналася до розмови.


Нашi дискусi╖ були найрiзноманiтнiшими, впливаючи на полiтику, ╢вропу i Америку, iсторiю, лiтературу, архiтектуру, iнженерна справа i природничi науки. Останн" особливо зацiкавило Холмса: вiн нахилився до нас, i його очi заблищали в свiтлi камiна, коли вiн викладав сво╖ iде╖ про те, як методи i вiдкриття сучасно╖ науки можуть бути адаптованi для розкриття злочинiв i цивiльних спорiв.


"У якийсь момент я подумував про читаннi закону, - сказав вiн, - але застосування наукових методiв може зробити набагато бiльше для покращення методiв роботи полiцi╖ i судiв. Я вважаю, що для тренованого розуму, розбирався в хiмi╖, фiзицi i науки про людськi мотиви, мiсце злочину може бути книгою, в якiй можна прочитати все, що там вiдбулося, i побачити самого злочинця ".


Я вивчав юриспруденцiю i практикував, хоча й недовго, в якостi адвоката, i я погодився з ним в необхiдностi бiльш досконалих методiв. Полiцейський кийок, платнi iнформатори, здогадки i капризи присяжних - поганий набiр iнструментiв для вiддiлення невинних вiд винних. Я запитав його, чи багато у нього було можливостей перевiрити сво╖ теорi╖.


"Кiлька", - сказав вiн. "Я деякий час працював з коронером в Чикаго, вiд якого я багато дiзнався про механiзми розслiдування вбивств. Перебуваючи там, я допомiг колезi зловити шантажиста в пастку з допомогою паперу i чорнила в його листах i таким чином отримав посилання на банкiра, який намагався зловити фальшивомонетникiв. А це, в свою чергу, призвело до iншо╖ роботи, зовсiм недавно тут, у Калiфорнi╖. Крiм того, продовжив вiн, " я навчилась спостерiгати за людьми науково, тобто методично i як можна бiльш об'"ктивно, виводячи факти про них з фiзичних слiдiв, залишених ╖х життям i заняттями ".


Я визнав, що в той день вiн досить добре мене зрозумiв. Фаннi запитала, що я маю на увазi, i я розповiв ╖й, що Холмс вловив, ледь глянувши на мене, подiбно до фокусника, витяга" шарфи з капелюха.


Холмс видавив посмiшку. "Повинен зiзнатися," сказав вiн, " що я вже чув ваше iм'я ранiше. Ваш акцент i помiтний рукав вашо╖ сорочки навели мене на думку про можливiсть того, що ви могли бути автором есе, хоча я не мiг пояснити, чому ви опинилися так далеко вiд дому. Iнше було просто виведенням з вашо╖ зовнiшностi.


Я майже забув про свою цiкавiсть з приводу мандрiв Холмса на мiсцi пограбування, але Сем, який засипав на колiнах у матерi, сiв i запитав: "Що ви побачили, коли роздивились сьогоднi вдень? Ви з'ясували, хто був грабiжником?


"Поки нема"".


"Ти збира"шся продовжувати його шукати?" Запитав Сем.


"Я думаю, що так i зроблю", - сказав Холмс.


"Що ти будеш робити далi?" - Запитав я.


"Ймовiрно, провiдайте менеджера банку, який надсилав грошi iз заробiтно╖ плати".


"Бен Iнгрем," представився я. " Я знаю його досить добре, якщо вам потрiбно подання.


Холмс виглядав зацiкавленим. "Спасибi. Не могли б ви супроводити мене до нього вранцi?"


Я повернувся до Фаннi. " Ти можеш обiйтися без мене?


Вона серйозно подивилася на мене. "Ми впора"мося, але пообiцяй менi, що не дозволиш собi дуже втомлюватися".


"Я добре про себе подбаю", - сказав я.


Вона подивилася з сумнiвом, але протестувати не стала. "Тодi йди. Ми з Семом можемо попрацювати над упаковкою".


Я пояснив Холмсу, що ми зверта"мо наш табiр i незабаром поверта"мося в Сан-Франциско, а звiдти в Единбург - така збоченiсть сумного по дому шотландця, який з радiстю залиша" земний рай заради холодних сiрих пагорбiв батькiвщини.


Рано вранцi наступного дня я знову вiдправився в готель. Збентеженi коментарями Холмса з приводу мого вбрання, ми з Фаннi почистили мо╖ черевики i розчесали солому з мого волосся, i я була одягнена, як джилi на його весiллi, в мiй "диний пристойний пiджак i найменш поношений сорочку. Холмс чекав з двома вже осiдланими кiньми, i ми по╖хали по платнiй дорозi вниз по схилу гори до рiвнинi, де серед сiрчаних джерел димiла Калiстога.


Пiсля гiрсько╖ тишi мiсто здавався гуркотом колiс возiв i гучними голосами. Холмс зупинився бiля обох унiверсальних магазинiв i запитав, чи купував хтось останнiм часом велика кiлькiсть кайенского перцю, але нiхто не згадав нi про яку таку покупку. Серед фургонiв з галантерейними товарами i екiпажiв прогулянкових ми дiсталися до банку, i, опинившись там, нас направили в офiс Бена Iнгрема.


Iнгрем вiтав нас, прикрашений посмiшкою бiзнесмена. Чоловiк виглядав так, наче створений для ролi банкiра - випещений, рожевощокий i поголений. Його свiтло-каштанове волосся спадало з гладенького лоба, а пишнi вуса були акуратно зачесане i пiдстриженi. Його накрохмалена i блискуча манишка ще не почала в'янути на спецi, а штани все ще зберiгали свiй вигляд. Важка золотий ланцюжок, що тяглася вiд кишенi для годин до петлицi сiрого пiджака, пiдбадьорливо говорила про успiх i процвiтання.


Вiн потиснув менi руку. "Мiстер Стiвенсон- радий знову бачити вас. Як просуваються плани вашо╖ по╖здки до Шотландi╖?" - запитав вiн серцево - дружба з банкiрами була однi"ю з переваг, якi автору, вiдчува" труднощi, давав чек на велику суму з дому.


" Досить добре. Думаю, через кiлька днiв ми по╖демо в Сан-Франциско. Я буду сумувати за гiрському повiтрю.


"Я б сказав, що ви вигляда"те краще вiд цього. Тут здоровий клiмат", - гордо сказав Iнгрем, повертаючись до Холмса. "Тут ви вiдновиться, як нi в одному iншому мiсцi, яке я знаю".


Я представив йому Холмса. "Мiстер Холмс був пасажиром дилiжанса, який вчора затримали".


Посмiшка Iнгрема померкла, i вiн подивився на Холмса з деякою пiдозрою. " Сподiваюся, ви нiчого не втратили?


"Нi", - сказав Холмс. "Джентльмен взяв тiльки коробку "Експрес". Я попросив мiстера Стiвенсона представити мене вам, тому що вважаю, що зможу допомогти вам зловити грабiжника".


Очi Iнгрема звузилися. " Чому ви говорите зi мною? Чому не з шерифом?


" Тому що менi знадобиться вiд вас певна iнформацiя, щоб використовувати знайденi мною докази.


"Ви зна"те, що я не можу надати вам нiяко╖ iнформацi╖ про клi"нтiв банку", - попередив Iнгрем.


"Я знаю; я не шукаю нiчого подiбного".


Iнгрем знизав плечима i сказав: "Добре. Зайди в мiй кабiнет".


Вiн вказав нам на два стiльцi перед сво╖м столом i закрив за собою дверi, потiм висунув свiй власний стiлець i важко опустився в нього. Вiн вiдкинувся назад, склав руки на жилетi приблизно на рiвнi часовий ланцюжка i, примружившись, змiряв Холмса оцiнюючим поглядом. " Отже, чому ви дума"те, що зможете нам допомогти?


Холмс почав зi сво"ю звичайною незворушнiстю: "Шериф сказав менi, що два останнiх пограбування дилiжанса в Лейкпорте сталися, коли вiн перевозив платiжну вiдомiсть з рудника Кiновар-Флетс".


"Так", - вiдповiв Iнгрем. "Я в курсi цього".


"Я думаю, ви розглядали можливiсть того, що це було те, що полiцiя назвала б внутрiшньою роботою".


Iнгрем виглядав менш нiж здивованим. "Другий випадок стався вчора, так що у мене не було багато часу подумати про це, але так, ця думка приходила менi в голову".


" Ви когось пiдозрю"те?


Iнгрем на мить замислився. " Поки нема". Думаю, я досить добре знаю сво╖х клеркiв.


"Хто зна", коли буде вiдправлена платiжна вiдомiсть?"


"Я думаю, всi ми".


"Хто-небудь нещодавно звiльня"ться?"


" Нi. "Вiн на секунду замислився i додав. - I всi ми були тут вчора.


"А", - сказав Холмс. "Чи мiг хто-небудь розповiсти стороннiй людинi про постачання?"


"Ви ма"те на увазi, що хтось тут могла бути в змовi з грабiжником? Я вважаю, це можливо, але я був би здивований. Всi мо╖ люди чеснi, прямолiнiйнi хлопцi. Ще одна пауза. "Що стосу"ться випадкового повiдомлення кому-небудь, то всi тут знають, що ми не обговорю"мо банкiвськi справи iз стороннiми - i це було б удвiчi краще, якщо б мова йшла про щось на кшталт виплати заробiтно╖ плати. Але чому ви все це пита"те мене, в будь-якому випадку?"


Холмс пояснив. "У мене " певний професiйний досвiд розслiдування злочинiв. Це вiдбулося прямо у мене на очах, i, " вiн на секунду замовк, немов пiдбираючи слова, - в цьому " деякi подробицi, якi мене цiкавлять.


"Отже," запитав Iнгрем, " ви намага"теся змусити мене найняти вас?"


"Нi", - вiдповiв Холмс. "Я припускаю, що буде запропоновано стандартне винагороду. Я не прошу вас платити менi, просто надайте менi деяку iнформацiю".


"Можливо", - сказав Iнгрем. "Це залежить вiд того, про що ви просите".


"Я б хотiв поговорити з спiвробiтниками банку iндивiдуально, якщо ви не заперечу"те".


"У них " робота, яку потрiбно зробити", - почав було Iнгрем, але передумав, можливо, вирiшивши, що пропозицiя безкоштовно╖ допомоги в розкриттi пограбування коштувало того, щоб пожертвувати кiлькома хвилинами робочого часу. "Але я думаю, ми могли б ненадовго залишити ╖х у споко╖".


Iнгрем попросив свого секретаря показати нам маленьку кiмнату поруч iз сховищем. "Залишайтеся тут, зi мною", - сказав менi Холмс. "Корисно мати свiдка, i, якщо ви не заперечу"те, ви можете робити замiтки".


Ми викликали людей одного за iншим, i Холмс допитував ╖х. Всi вони здавалися чесними, наполягаючи на тому, що нiкому нiчого не говорили про вiдправку заробiтно╖ плати.


Останнiм банкiвським працiвником, якого допитували, був секретар Iнгрема Френк Лейден. Ми почекали кiлька хвилин, i коли вiн не з'явився, я пiшов його шукати. "О, вiн пiшов деякий час назад", - сказав менi один з продавцiв. "Сказав, що погано себе почува"".


Холмс пiдiйшов до кабiнету Iнгрема i постукав у дверi. Iнгрем був здивований, побачивши нас. "Де Френк?" - запитав вiн.


"Вiн пiшов до того, як ми змогли його допитати", - вiдповiв Холмс. "Ви можете сказати нам, де вiн живе?" Iнгрем направив нас до клерка, який знайшов адресу Лейдена - пансiону в мiстi - в бухгалтерськiй книзi.


Будинок знаходився в декiлькох кварталах на пiвдень вiд головно╖ вулицi. Домовладелица Лейдена сказала нам, що не бачила його з тих пiр, як вiн пiшов вранцi на роботу, а його ключ все ще висiв на гачку в передпоко╖. "Якщо ви не заперечу"те, ми почека"мо його", - сказав Холмс.


Ми сидiли у вiтальнi, Холмс вiдкинувся на спинку стiльця з закритими очима, але вiдкривав ╖х всякий раз, коли хто-небудь входив або йшов, як кiшка, що сидить бiля мишачо╖ нори. Вiдчуваючи недолiк в його терпiння, я кожнi пару годин виходив погуляти по мiсту в пошуках Лейдена.


Я знайшов його незабаром пiсля заходу сонця, в напiвтемному, пошарпаному негодою салунi поруч з залiзничним депо. Вiн сидiв у дальньому кiнцi бару, дивлячись прямо перед собою, з порожньою склянкою з-пiд вiскi. Вiн здригнувся, коли я поклав руку йому на плече, i повернувся до мене з виразом виснаженого вiдчаю. Я сказав йому, що мiстер Холмс чека" його в пансiонi, i вiн, злегка похитуючись, звiвся на ноги.


Лейден був приблизно мого зросту, непоганий чоловiк, але трохи м'якуватий i починав повнiти. Його волосся, темно-каштановi i прямi, були зачесане назад i роздiленi продiлом посерединi, але падали на лоб. Час вiд часу вiн майже несвiдомим жестом вiдкидав ╖х назад. У нього були густi темнi вуса, а бороди не було; обличчя в нього було жовтувате, з чорними очима пiд важкими повiками, чутт"вим ротом i намiтився подвiйним пiдборiддям. По дорозi назад в пансiонат вiн погойдувався i час вiд часу натикався на мене.


Коли ми переступили порiг, вiн подивився на Холмса i, застонав i важко похитавши головою, взяв свiй ключ i повiв нас нагору, в свою кiмнату.


Лейден запропонував нам "динi два стiльцi i важко опустився на лiжко, опустивши голову на колiна. "О Боже, у мене непри"мностi", - сказав вiн, нi до кого конкретно не звертаючись.


"Чому це?" - Запитав Холмс рiвним тоном, в якому не чулося звинувачення.


Лейден у розпачi подивився на нас. "Ви зна"те. Ось чому ви тут. Я той, хто розповiв про зарплати на шахтi. Я iз-за цього втрачу роботу, може бути, сяду у в'язницю ".


"Навiщо ви це зробили?" - Спитав Холмс.


Лейден стривожено подивився на нього. "Послухай, я не маю нiякого вiдношення до пограбувань", - сказав вiн. "Я розмовляв з чортово╖ повi"ю, от i все. Це була чиста дурниця, я був п'яний i розпускав мову. Повинно бути, у не╖ був кавалер. Я не можу повiрити, що вона могла так вчинити зi мною. "Вiн нахилився вперед, похитав головою i вiддав довгий, тремтячий зiтхання.


" Кому ви розповiли? - Спитав Холмс.


Секунду чи двi Лейден похмуро дивився в iнший кiнець кiмнати, нi на що конкретно, потiм знову на Холмса. " ╥╖ звуть росiйська Еннi-Антонiя. Вона одна з дiвчат в будинку мiсiс Баннерман на островi Свято╖ Олени. Вiн незграбно звiвся на ноги i попрямував до маленького письмового столу, де щось дiстав з ящика. Передавши фотографiю Холмсу, вiн знову плюхнувся на лiжко. " Це ╖╖ фотографiя.


Це була картонна фотографiя гарно╖ молодо╖ жiнки з млосними очима, обрамленими довгими вiями. Вона дивилася через плече в кокетливою позi i була одягнена в плаття, яке вiдкривало трохи бiльше бiлого плеча i витончено╖ маленько╖ кiсточки, нiж дозволяли пристойностi.


"Коли ви бачили ╖╖ востанн"?' - Спитав Холмс.


- Минуло╖ суботи ввечерi.


" Ви часто з нею бачитеся?


"Кiлька разiв на мiсяць - приблизно стiльки, скiльки я можу собi дозволити. Вона менi нiби як сподобалася, i я подумав, що вона щось вiдчува" до мене. У мене проблеми з законом-за цього?"


"Нi, якщо ви говорите правду", - сказав Холмс. "I я вважаю, ми дiзна"мося це, коли поговоримо з нею".


"Що б не сталося, я в жахливому становищi", - з гiркотою сказав Лейден. "Чортова дурна. Я сподiваюся, ти знайдеш сучого сина, який це зробив. - Вiн знову нахилився вперед, бурмочучи прокльони на адресу сво╖х черевикiв.


Залишивши Лейдена наодинцi з його совiстю, ми знайшли номери в готелi "Чизборо". Перед тим як лягти спати, Холмс запитав мене, чи можу я по╖хати з ним на острiв Свято╖ Олени. Я був надто захоплений гонитвою, щоб вiдмовити йому, тому на наступний ранок я залишив Фаннi записку з дилiжансом в Лейкпорте, щоб повiдомити ╖й, що я пережив нiч i проведу день в долинi.


На островi Свято╖ Олени ми знайшли будинок мiсiс Баннерман, запитавши бармена в першому ж салунi, який побачили у мiстi.


"Боюся, джентльмени, ви будете розчарованi", - сказав вiн. "Заклад мiс Баннерман не вiдкрито для вiдвiдувачiв в таку рань".


Ми вiдхилили його люб'язне пропозицiю направити нас до дамi, години роботи яко╖ бiльше пiдходять нам, i вiн побажав нам вдалого полювання. "Ви просто повернетеся сюди, якщо вона не дасть вам те, що ви хочете".


Будинок мiсiс Бэннерман представляв собою респектабельного вигляду особняк з загостреним дахом у провулку на околицi мiста. Темношкiра поко╖вка вiдчинила дверi i провела нас у вiтальню, прикрашену червоними оксамитовими порть"рами, товстим килимом в квiточку i пiанiно з темного дерева, вiдполiрованим до блиску.


З яко╖сь причини я очiкував, що ледi, до яко╖ ми прийшли, буде середнiх рокiв, але мiсiс Бэннерман виглядала трохи старше тридцяти. ╥╖ каштанове волосся були ретельно укладенi, на нiй було жовте шовкове плаття, що обляга" фiгуру, але обличчя було напудрено i нарумянено, а за витонченими манерами i при"мною посмiшкою ховалися настороженi i розважливi сiрi очi.


Коли вона простягнула руку в лайково╖ рукавичцi i сказала: "Чим я можу вам допомогти, джентльмени?' ╖╖ очi, здавалося, намагалися оцiнити, чого ми хочемо i що вона може вiд нас домогтися. Фаннi назвала б ╖╖ "крутим клi"нтом".


Холмс вiв бесiду, а я намагався внести свою лепту, приймаючи серйозний вигляд i киваючи у вiдповiдних мiсцях. Вiн припустив, не вдаючись в подробицi, що ми банкiвськi детективи, розшукують мiс Антонiю, щоб поставити ╖й кiлька запитань про один з ╖╖ вiдвiдувачiв-джентльменiв. Коли мiсiс Баннерман запитала, в чому справа, вiн "лейно хмикнув про необхiднiсть дотримуватися обережностi i захищати конфiденцiйнiсть банкiвських клi"нтiв.


"Звичайно, мiсiс Баннерман, як дiлова жiнка, ви зна"те, як це, коли вам довiряють, е-е, конфiденцiйну iнформацiю про сво╖х клi"нтiв", - спiвучо промовив вiн.


Потiшена мiсiс Баннерман посмiхнулася i сказала, що готова допомогти, якщо зможе. 'У нас тут гарний заклад, i я б не хотiла непри"мностей. Боюся, я не зможу представити вас Еннi. Вона раптово ви╖хала два днi тому. Вона сказала, що ненадовго ╖де в Сан-Франциско. Вона i ще одна дiвчина, яка ранiше тут працювала, Джозетт.


"Вона сказала вам, де зупиниться?" - Спитав Холмс.


"Боюся, що нi", - вiдповiла мiсiс Бэннерман.


" Ви зна"те, навiщо вона прямувала туди?


"Вона не сказала, але я припускаю, що для Жозетт потрiбно знайти лiкаря".


" Значить, ╖╖ подруга хвора?


"Так".


" Значить, вона просто пiшла, не сказавши? Вам, мабуть, це далося нелегко, - спiвчутливо сказав Холмс.


"О, ви навiть не уявля"те", - зiтхнула мiсiс Баннерман. "Все це було випробуванням. Еннi не може думати нi про що, крiм Джозетт. Вона була занадто рассеянна; чоловiки помiтили. Вона продовжувала говорити про те, щоб вiдправити Джозетт в який-небудь санаторiй, доктор Дженкiнс - це лiкар, до якого я вiдправляю сво╖х дiвчаток, - розповiв ╖й про Колорадо. Вона збирала на це грошi; одного разу вона попросила мене позичити ╖й iншi, але я сказав "нi". Я небагата жiнка, а цi дiвчата такi навiженi - хто зна", поверну я ╖х коли-небудь назад?" Вона розгорнула мереживний вiяло, кiлька разiв махнула ╖м i обдарувала Холмса поглядом, припускав, що вiн, звичайно, зрозумi".


Потiм вираз ╖╖ обличчя змiнився, як нiби ╖й щось прийшло в голову, i вона запитала Холмса: "Ви дума"те, вони втекли з людиною, якого ви шука"те?"


"На даний момент ми не зна"мо", - сказав Холмс. "Чи був у не╖ - е-е... один-джентльмен?"


" Ти ма"ш на увазi модного чоловiка? Нi, не Еннi. Вона нiколи нi з ким не зустрiчалася, наскiльки я знаю.


"Ви зна"те, як вони подорожували?" - Спитав Холмс.


"У нашi днi всi ╖здять потягом", - вiдповiла мiсiс Баннерман. "Але я чув, що Джозетт при смертi, i якщо це так, я навiть не знаю, як вони збираються дiстатися до Сан-Франциско".


"Ми запитали, чим хвора Жозетт, i мiсiс Баннерман вiдповiла: "Сухоти. Бiдна дiвчинка". На ╖╖ обличчi з'явився вираз спiвчуття.


"Насправдi," сказав Холмс з належною серйознiстю. " Шкода. Вiн на секунду замовк, а потiм, нiби неохоче, повернувся до поточного справi. "Ви можете сказати нам, як вони виглядають?"


"Ну," вiдповiла мiсiс Бэннерман, " Еннi трохи вище мене, а мiй зрiст п'ять футiв п'ять дюймiв. У не╖ каштанове волосся, густi, прямi, свiтла шкiра, сiрi очi, легкий iноземний акцент - деякi чоловiки називають ╖╖ росiйською Еннi. Джозетт - креолка з Нового Орлеана, витончена, як лялечка, з кучерявим каштановим волоссям i великими темними очима. До того, як вона сильно захворiла, вона була такою гарною, що чоловiки просто обожнювали ╖╖ ".


" Назвiть ╖х повнi iмена? - Спитав Холмс.


Мiсiс Баннерман силувано засмiялася i подивилася на нас з-пiд вiй. "Я можу розповiсти вам те, що вони сказали менi, але ви зна"те, цi дiвчата майже нiколи не говорять правду про сво" минуле. О, боже- Дай подумати- Еннi вiдома пiд iм'ям Антонiя Грiнвуд. Одного разу вона сказала менi, що ╖╖ справжн" iм'я - щось iноземне, я не пам'ятаю що. Жозетт називала себе Жозетт Дюверже.


" Ти зна"ш про них що-небудь ще?


"Не зовсiм. Вони з'явилися тут разом, про, шiсть мiсяцiв тому - сказала Еннi, що вони працювали в будинку в Сакраменто, але при╖хали сюди з-за здоров'я Джозетт ".


"Ви сказали, мiс Дюверже тут не працювала?" Спитав Холмс. "Де вона зупинилася?"


Вона кинула на нього ще один лукавий погляд. "Ви, джентльмени, зда"ться, дiйсно зацiкавленi в них. Наскiльки це важливо? Передбачено винагороду?"


Холмс проiгнорував ╖╖ питання i запитав, чи не заперечу" вона, якщо ми оглянемо кiмнату Еннi. Мiсiс Баннерман, явно сподiваючись отримати пару крихт iнформацi╖, сама запропонувала проводити нас наверх i повела вгору по сходах з вкритими килимом ступенями i полiрованими поручнями.


В кiмнатi була поко╖вка, вона прибирала. Вiкно було вiдкрито, i сонячнi променi, що пробиваються крiзь бiлi фiранки, надавали примiщенню пронизливу атмосферу невинностi. У шафi висiла накидка з шовку та мережива i пара вечiрнiх суконь. На пiдлозi пiд ними були залишенi атласнi туфельки. Вiд дiвчини, яка носила ╖х, мало що залишилося, крiм коробочки з пудрою i поношеним гребiнцi для волосся на туалетному столику. Холмс узяв щiтку для волосся, оглянув ╖╖, заглянув в ящики столу i комода. Мiсiс Баннерман пiшла за ним, заглядаючи йому через плече.


Закiнчивши, вiн повернувся до не╖ i подякував пiдкреслено ввiчливим поклоном. " Якщо ви почу"те що-небудь вiд мiс Грiнвуд або дiзна"теся що-небудь про те, де вона може бути, будь ласка, у що б то не стало повiдомте мiстеровi Ингрэму в банк Калистоги.


Поки ми спускалися по сходах, мiсiс Баннерман пояснила Холмсу, як дiстатися до готелю, де жила Джозетт, i до кабiнету доктора Дженкiнса. Вона сама проводила нас до дверей i, коли ми йшли, ще раз сказала, що неодмiнно допомогла б, якби могла.


"Я дiйсно не хочу тут непри"мностей. Я просто сподiваюся, що з ними все в порядку", - лагiдно сказала вона, пильно дивлячись в очi Холмсу. "Ви розповiсте менi, чи не так?"


"Ну звiсно", - сказав Холмс з поклоном.


Кабiнет доктора Дженкiнса знаходився по дорозi в пансiонат. Вiн оглядав пацi"нта у сво╖й операцiйнiй, але, закiнчивши, провiв нас у свiй кабiнет i запропонував келих шеррi. Це був худорлявий сивий чоловiк в окулярах в сталевiй оправi з втомленим виглядом людини, побачив досить хвороб i смертей, щоб зневiритися знайти в цьому якийсь божественний план.


Коли я згадав мiс Дюверже, вiн похитав головою. "Безнадiйний випадок", - сказав вiн. "Для не╖ бiльше нiчого зробити".


Холмс переказав йому слова мiсiс Бэннерман. "О Боже, - зiтхнув вiн i закрив очi. "Ця Еннi. Я знову i знову намагався сказати ╖й, але вона не хотiла - не могла прийняти, що це кiнець. Я бачив таких матерiв з дiтьми; вони просто не можуть перестати боротися ".


Вiн згадав, що згадував санаторiй в горах Колорадо. "╥м управля" мiй старий друг Харвi Маккiннон, так що я знаю, що це мiсце знаходиться на пiдйомi. Нiхто, крiм знахарiв, нiчого не обiця" при цiй хворобi, але гiрське повiтря, зда"ться, допомага" в деяких випадках. Не Джозетт, вона зайшла занадто далеко. Але Еннi не слухала; у не╖ повинна була бути хоч якась надiя, нехай навiть помилкова. Тому я дав ╖й iм'я. Не те щоб вона могла собi це дозволити; жiнка в життi не заробля" таких грошей. Тому я розповiв ╖й про фахiвця, якого я знаю в Сан-Франциско, Зильбермане. Втiм, це було давно. У цей момент Джозетт, ймовiрно, не змогла б здiйснити по╖здку ".


Вiн був здивований i засмучений, коли Холмс сказав йому, що двi жiнки покинули острiв Свято╖ Олени. "Чесно кажучи, вона була надто хвора, щоб подорожувати; я бачив ╖╖ буквально на днях. Було б милосерднiшими дозволити ╖й померти у сво╖й власнiй постелi.


Подякувавши доктора, ми по╖хали в пансiон, де господиня, схожа на сiрого горобця жiнка, схвильовано повiдомила нам, що мiс Дюверже та ╖╖ подруга по╖хали сьогоднi вранцi.


"Вона була занадто слабка, щоб йти; носi"вi довелося нести ╖╖ до екiпажу". Вона була здивована, коли Холмс сказав, що ми намага"мося знайти жiнок, i попросив зазирнути в кiмнату мiс Дюверже. "Я його ще не почистила", - попросила вона.


"Ще краще", - сказав Холмс.


Кiмната була маленькою i простий. В нiй не залишилося нiчого вiд мiс Дюверже, крiм пари романiв з загнутими корiнцями, вази з квiтами i порожньо╖ пляшки з-пiд лiкiв на столику поруч з лiжком. Холмс оглянув кiмнату i витягнув з-пiд лiжка невеликий картонний скриньку. У ньому, загорнутi в армiйську ковдру, лежали пара чоловiчих штанiв, синя сорочка, капелюх i синя бандана.


"Повинно бути, вона забула про це", - сказала господиня. "Але я не можу уявити, звiдки в не╖ ця одяг. До не╖ нiколи не приходив нi один чоловiк, крiм доктора Дженкiнса".


Холмс закрив багажник i попросив потримати його, поки вiн не пришле за ним людини з офiсу шерифа. ╥╖ очi в тривозi розширилися. "Шериф? Що вони зробили? Вони здавалися такими тихими дiвчатами ". Похитавши головою, вона сказала: "Менi слiд було послухати свою сестру. Вона сказала менi не пiдпускати до себе таких жiнок".


Коли ми виходили з дому на вулицю, я запитав Холмса, чи була ця одяг на грабiжника. Вiн кивнув.


"Значить, вона дiйсно передала комусь iнформацiю про платiжнiй вiдомостi. Як ти дума"ш, вiн все ще тут або зустрiча"ться з ними в Сан-Франциско?"


"Пiдозрюю, що нi те, нi iнше", - сказав Холмс, але коли я попросив його пояснити, що вiн ма" на увазi, вiн похитав головою. "Я ще недостатньо знаю".


Я не здивувався, коли Холмс сказав менi, що ма" намiр вiдправитися в Сан-Франциско по╖здом наступного дня. "Я б вiдправився ранiше, якщо б це було можливо. Слiд вже остига"", - сказав вiн. "Якщо мiс Дюверже помре, знайти мiс Грiнвуд буде набагато важче; вона зможе вiльно пересуватися практично куди завгодно i буде набагато менш помiтна без сво"╖ компаньйонки-iнвалiда".


Я дав йому адресу, де ми зупинимося в Сан-Франциско, i будинок мо╖х батькiв в Единбурзi. "Будь ласка," попросив я його, - напиши менi, чи ви знайшли грабiжника. Я вiдчуваю себе читачем, вимушеним вiдкласти книгу як раз в той момент, коли iсторiя ста" захоплюючою ".


* * * *


Але наступнi днi були заповненi згортанням нашого табору, перевезенням наших речей в Сан-Франциско i облаштуванням там нашого тимчасового житла, що я згадав про пограбування дилiжанса лише мимохiдь, лiниво гадаючи, чи впiзнаю я коли-небудь кiнець цi"╖ iсторi╖.


Ми пробули в Сан-Франциско всього день або два, коли Сем вiдповiв на стук у дверi, i я почув знайомий голос, запитувач про мене. Фаннi була на кухнi, але сире повiтря зруйнував мо╖ легенi, i я весь день кашляв, сидячи бiля камiна у вiтальнi. Сем, весь в порушення, привiв Холмса в кiмнату.


Побачивши мене, Холмс зупинився i вибачився. "Мiстер Стiвенсон, я бачу, ви хворi. Вибачте, якщо потурбував вас".


Я пiдвiвся, щоб привiтати його. " Я не так вже й хворий, - сказав я з бiльшою вiдвагою, нiж вiдчував. " Радий знову тебе бачити. Проходь, сiдай.


"Боюся, не зараз," сказав вiн. " я прийшов за строковим справi.


"Насправдi!" Я вiдповiв, радiючи, що мене вiдволiкли вiд мо╖х особистих проблем. "У чому справа?"


Вiн озирнувся. " Мiсiс Стiвенсон тут?


Трохи здивований, я вiдповiв: "Так, вона -" Мою увагу привернув якийсь рух, i, подивившись туди, я побачив Фаннi в дверях, пом'якшувальну свiй фартух. "Фаннi," гукнув я ╖╖, " це мiстер Холмс.


В кiмнату поспiшила Фаннi. "Мiстер Холмс, як при"мно вас бачити", - тепло сказала вона i повернулася до мене з суворим виглядом. "Лу╖, вам слiд вiдпочити".


"Я знаю. Мiстер Холмс прийшов побачитися з вами", - сказав я ╖й.


Трохи схвильована, Фаннi повернулася до Холмсу, який, здавалося, не знав, з чого почати. "Це з приводу пограбування дилiжанса", - сказав вiн.


Ми обидвi витрiщилися на нього, Фаннi, як i менi, було цiкаво з'ясувати, яке мiсце вона посiда" в цiй справi.


"Ми вистежили грабiжника i близькi до того, щоб провести арешт".


"Справдi! Це добрi новини", - сказав я. "Як ви його знайшли?"


"Я розповiм вам. Але на даний момент ситуацiя досить складна. Ви пам'ята"те, що одна з жiнок була тяжко хвора".


" Так- мiс Дюверже.


" У вас гарна пам'ять. Наскiльки я розумiю, вона все ще жива, хоча i при смертi. Але ми збира"мося заарештувати ╖╖ компаньйонку, мiс Грiнвуд.


Очi Фаннi розширилися, i вона пiднесла руку до губ.


Я почав говорити, щоб детальнiше розпитати про грабiжника, але Холмс продовжив перш, нiж я встиг вимовити хоч слово.


" Мiс Грiнвуд в розпачi з-за сво"╖ подруги. Я думаю, все пройде легше, якщо з нами буде хто-небудь - жiнка, - хто зможе подбати про мiс Дюверже. Вiн повернувся до Фаннi. " Я згадав, що мiстер Стiвенсон хвалив ваше майстернiсть медсестри, хоча, боюся, навiть ви мало що зможете для не╖ зробити. Мета вашо╖ присутностi запевнити мiс Грiнвуд, що про ╖╖ подрузi подбають в ╖╖ останнi години. Я прошу багато чого, але, як ви дума"те, ви могли б допомогти?


Фаннi не вагалася. " Чому б i нi? Де вона?


"Почекай", - сказав я з почуттям подружнього пiклування. "Моя дружина буде в небезпецi?"


Холмс не вагався. " Нi. Тут тiльки двi жiнки.


" Так де ж грабiжник? - запитав я.


"Цiлком безпечно".


" Значить, ви його арештували?


"Поки нема", але ми це зробимо".


Я не вiдчула особливого полегшення, але Фаннi вже пiшла збирати сво╖ речi. Я зняла куртку i капелюх з вiшалки i одягла ╖х. Через мить Фаннi повернулася, в шалi i капелюшку, з невеликою сумкою в руках. Вона подивилася на мене з тривогою i вiдвертим несхваленням, i я вiдповiв ╖й перш, нiж вона встигла заговорити. "Я не дозволю тобi пiти туди одного".


Якби ми були однi, вона б цiлком впоралася зi мною, але в присутностi мiстера Холмса вона вiдчувала себе не в силах затiвати сварку.


"Лу╖с, ти божевiльний", - зiтхнула вона з похмурим виглядом i похитала головою. Вона повернулася до Холмса. "Я готова", - сказала вона.


Зовнi нас чекав чотириколiсний автомобiль, i Холмс направив його за адресою, що я не дiзнався. По дорозi туди вiн був, як звичайно, неговiркий. Його мовчання було чiпляти, i ми з Фаннi майже не обмiнялися жодним словом, хоча я мiцно стискав ╖╖ маленьку ручку в сво╖й.


Поки таксi взбиралось на пагорби i сворачивало з однi"╖ вулицi на iншу, я втратив iз виду його маршрут, i коли вiн нарештi зупинився, ми опинилися в незнайомiй менi частинi мiста, в кварталi високих траурних будинкiв, що стоять впритул один до одного, як чорнi кипариси в ветрозащите. Пагорби i морський туман закривали будь далекий огляд, а вулиця i будинки здавалися замкнутими в маленькому просторi, як кам'яний замок в акварiумi.


Поки Холмс розплачувався з водi"м таксi, на тротуарi поруч з нами, здавалося, нiзвiдки виник чоловiк у твiдовому костюмi. Вiн коротко кивнув в знак вiтання i тихо заговорив з Холмсом. " Нiчого нового з тих пiр, як ви пiшли, сер. Менi залишитися тут?


"Нi", - сказав Холмс. "Проходьте в хату. Мiсiс Стiвенсон тут, i я думаю, прийшов час поговорити з мiс Ростов".


" Холмс! - Прошепотiв я, захоплений загальною тенденцi"ю говорити напiвголосно. " Що ви ма"те на увазi, мiс Ростов? Де грабiжник? - запитав я.


Холмс подивився на мене майже з жалем. " Мiс Ростов - це мiс Грiнвуд. Запевняю вас, мiсiс Стiвенсон поза небезпекою.


Фаннi поклала руку менi на плече. " Лу╖, заспокойся. Ти не дума"ш, що я сама можу про себе подбати?


" Iз збройним дорожнiм агентом?


"Я б сказала, що ви перевершу"те його чисельнiстю", - вiдповiла вона, окинувши поглядом нас трьох.


Нiтрохи не заспоко╖вшись, я взяв себе в руки i пiшов за Холмсом та iншими вгору по сходинках.


Дверi вiдчинила служниця. " Можна нам увiйти, Мерi, - сказав Холмс, - i не могли б ви, будь ласка, покликати мiсiс Пакстон?


Мерi вiдступила вбiк, i ми ввiйшли у вестибюль, з лiво╖ сторони якого на верхнi поверхи пiднiмалася покрита килимом сходи. Холмс направив нас, за винятком Фаннi, у вiтальню праворуч вiд холу. Чоловiк у твiдовому костюмi зайняв таке мiсце, щоб його не було видно зi сходiв, i залишив мене сидiти на стiльцi бiля дверей до вiтальнi, звiдки менi було видно хол i сходи.


"До речi," сказав вiн, - я Елва Уестон, з агентства Пiнкертона". Я представився, i ми повернулися до очiкування.


Мерi мовчки пiшла в задню частину будинку i через хвилину повернулася у супроводi мiсiс Пакстон.


Мiсiс Пакстон була повною жiнкою, просто одягнено╖, з каштановим волоссям, зiбраним ззаду в пучок. Вона явно була замiшана в цiй iсторi╖, i коли вона представилася Фаннi i тихо поговорила з Холмсом, вона здавалася абсолютно впевненою в собi, незважаючи на те, що знала, що коханка бандита з дилiжанса хова"ться в сво╖х кiмнатах нагорi.


За ╖╖ слова Мерi пiднялася по вкритiй килимом сходах i зникла, беззвучно спустившись мить. "Вона говорить, що зараз спуститься, мем", - сказала вона мiсiс Пакстон i позадкувала в кiнець коридору, щоб широко розкритими очима спостерiгати за тим, що може статися далi.


Нiхто не вимовляв нi слова, i дрiбнi звуки дня, здавалося, падали, як краплi дощу, в озеро тишi. Я чув власне дихання i придушував кашель. Менi здалося, я почула, як нагорi зачинилися дверi, i за мить на сходах беззвучно з'явилася молода жiнка. Це була дiвчина з фотографi╖, з такими ж темними очима. Вона була високою, прямий i стрункою, i ╖╖ обличчя мало iноземний вигляд, з широкими високими вилицями i блiдою шкiрою, яка здавалася свiтиться в напiвтемрявi сходiв. ╥╖ каштанове волосся було зiбране в пучок на ши╖, просте темне плаття вiльно сидiло на нiй. Вона повiльно спустилася i зупинилася на пiвдорозi, побачивши Холмса з Фаннi i мiсiс Пакстон.


"Хто ти?" Запитала вона.


" Шерлок Холмс з банку Калистоги.


"Про". Вона не здавалася особливо здивованим, але ╖╖ очi на мить заплющилися, i вона, здавалося, мiцнiше вхопилася за поручень лiвою рукою.


Уестон перемiстився зi свого укриття на мiсце мiж сходами i вхiдними дверима. У нього i Холмса були пiстолети, захованi з бокiв.


Холмс знову заговорив спокiйним голосом. "Мiс Ростов, будь ласка, передайте ваш пiстолет мiстеровi Уестон".


Вона спустилася ще на кiлька крокiв по сходах до Уестон, вийняла праву руку з складок спiдницi i простягнула йому револьвер. "У будь-якому випадку, це не ма" значення," тихо сказала вона.


Вона знову повернулася до Холмсу, спираючись на цей раз обома руками. " Моя подруга нагорi. Хтось повинен подбати про не╖; вона дiйсно хвора. Ви можете пiти i подивитися самi. Це не хитрiсть, я обiцяю. ╥╖ слова, хоча i з легким iноземним акцентом, були вимовленi з нестримною серйознiстю юностi.


Незважаючи на весь ╖╖ досвiд у низинних аспектах життя, подумав я, вона все ще всього лиш дiвчинка.


"Я знаю", - сказав Холмс. "Я привiв декого, щоб про не╖ подбали", - сказав вiн, кивнувши Фаннi. Молода жiнка на секунду зупинилася, дивлячись на них, потiм повернулася до верху сходiв.


З сходово╖ площадки ми пiшли за нею по коридору направо, де вона отперла дверi, широко вiдчинила ╖╖ i увiйшла в кiмнату. Холмс i Уестон пiшли за нею, а через мить до них при"дналися Фаннi i я.


Насправдi кiмната являла собою пару кiмнат: вiтальню зi стiльцями, столом i невеликим диваном пiд еркером, а за нею - спальню. Мiс Ростов пройшла прямо в спальню i схилилася над лiжком. Фаннi послiдувала за нею туди, а я пiшов за Фаннi до дверей.


Молода жiнка лежала в лiжку, загорнувшись, як дитина, в клаптикову ковдру i трохи пiдперши голову подушками. Вона була такою худенькою, що покривало ледь прикривало те мiсце, де пiд ним лежало ╖╖ маленьке тiло. ╥╖ обличчя було безбарвним, виснаженим i нав'язливим, з тонкими контурами, з блiдим маленьким ротом i затiненими очима. ╥╖ темне волосся були недбало заплетене в косу, але кiлька вологих вiд поту пасма волосся вилися у не╖ на лобi. Поки я спостерiгав, ╖╖ очi вiдкрилися, i вона подивилася на мiс Ростов, нiби намагаючись розгледiти, хто вона така. - Еннi? - запитала вона голосом, схожим на зiтхання.


"Так, маленька", - сказала мiс Ростов, нiжно поклавши руку на чоло хворо╖ i прибираючи вологi волосся з ╖╖ чола. Губи дiвчини здригнулися в подобi посмiшки, i вона заплющила очi, немов змучена цим зусиллям.


Мiс Ростов закрила дверi спальнi i повернулася до нас. " Ви збира"тесь мене заарештувати?


Фаннi подивилася на не╖, потiм на Холмса. "Сподiваюся, що нi, - сказала вона. " Менi потрiбно з вами поговорити. "Фаннi присунула до столу у вiтальнi два стiльця, сiла на один i жестом запросила мiс Ростов сiсти на iнший.


За вказiвкою Холмса Уестон вийшов з кiмнати, щоб почекати внизу, а Холмс влаштувався в крiслi бiля вiкна трохи осторонь вiд усiх нас.


Не бажаючи йти, я сiв на стiлець з прямою спинкою, з якого менi було видно дверi в коридор.


Фаннi звернулася до мiс Ростов. "Я навiть не знаю ваших iмен", - почала вона перепрошуючи. "Нiхто не спромiгся повiдомити менi".


Дiвчина подивилася на не╖ так, немов намагалася вирiшити, наскiльки ╖й можна довiряти. "Я Еннi-Антонiя Давидовна Ростова. Мою подругу, "продовжила вона, трохи повагавшись перед словом," кличуть Жозетт-Жозефiна-Лафреньер.


" Я Фаннi Стiвенсон, а цi дво" чоловiкiв - мiй чоловiк Лу╖с i мiстер Шерлок Холмс, з якими ви вже знайомi. А тепер, Антонiя, - м'яко продовжувала вона, - наскiльки я розумiю, Жозетту оглядав лiкар.


- Так, - тихо вiдповiла Антонiя.


" А вiн сказав тобi, що з нею не так?


"Я вже знав це - сухоти".


Фаннi нахилилася до не╖. " А вiн сказав вам, наскiльки серйозно ╖╖ стан?


Антонiя кивнула. "Так", - сказала вона. Вона нахилилася вперед у сво"му крiслi, закривши обличчя руками, i зробила довгий переривчастий подих. "Чорт- о, чорт!" прошепотiла вона. " Я не хочу плакати так голосно, вона може почути мене. "Вона подивилася на Фаннi, раптово вiдчувши каяття. "Менi дуже шкода, мем".


"Все в порядку", - сказала Фаннi. "Нiчого такого, чого б я ранiше не чула".


"Я так старалася, розумi"ш", - сказала Антонiя. "Я зробила це, щоб врятувати ╖╖ - просто для того, щоб опинитися тут". Вона знову судорожно зiтхнула. ╥╖ очi наповнилися сльозами, а руки, що лежали тепер на колiнах, вчепилися один в одного так, що кiсточки пальцiв побiлiли. " Я вбив ╖╖, чи не так? Привiз ╖╖ сюди. Я зробив ╖й гiрше.


Фаннi поклала руку на плече Антонi╖. "Нi, ти цього не робила." твердо сказала вона. " Ти намагалася допомогти, але нiчого не залишалося робити.


Дiвчина, здавалося, трохи розслабилася. "Доктор теж так сказав", - вiдповiла вона, здавалося, майже заспоко"на тим, що Фаннi пiдтвердила його вердикт.


Глухий кашель iз спальнi змусив ╖х обох повернути голови в ту сторону.


"Пiдемо," сказала Фаннi, i Антонiя послiдувала за нею в кiмнату. Дверi за ними зачинилися.


Я пiдiйшов ближче до Холмсу i тихо запитав його: "Так де ж грабiжник дилiжансiв?"


Холмс кивнув у бiк дверей спальнi. " Там.


Секунда знадобилася, щоб сенс того, що вiн сказав, дiйшов до мене. " Ви не ма"те на увазi мiс Ростов?


"Так", - сказав вiн.


" Та дiвчина? Ти впевнений?


Вiн знову повернувся до мене обличчям. "Так. Ти чув ╖╖; вона майже у всьому зiзналася".


Я все ще був налаштований скептично. "Холмс, - сказав я, - я готовий повiрити вам, що вона i ╖╖ друг тут однi. Але звiдки ви зна"те, що грабiжник просто не кинув ╖х?"


"Шляхом накопичення доказiв".


" Якi докази?


"Докази були практично з самого початку, - сказав вiн, - на мiсцi самого пограбування. Пучок довгих волосся на кущi. Вiдбитки маленьких чобiткiв в бруду там, де вона вела свою кiнь напитися до струмка. Докази - зламанi гiлочки, шматки вовни вiд ковдри, бант зi стрiчки, явно вiдiрваний вiд сукнi, - свiдчили про те, що вона переодяглася на галявинi.


" Звiдки ви зна"те, що вона була там не тiльки з грабiжником?


"Знаки вказували на те, що в цьому мiсцi чекав тiльки одна людина з одним конем", - вiдповiв Холмс. "Я не бачив нiчого, що вказувало б на присутнiсть друго╖ людини, як i iншi пасажири дилiжанса. Те, що розповiла нам мiсiс Баннерман, також наводило на думку, що мiс Ростов не передавала iнформацiю чоловiковi. I пiд лiжком була одяг, на якiй при оглядi я виявив ще пару довгих рудуватих волоскiв. I, нарештi, у не╖ був акцент, який я помiтив в той час, хоча нiхто iнший цього не помiтив.


"Як тiльки я переконався, що мiс Ростов була грабительницей, я був упевнений, що у не╖ не було спiльника чоловiчо╖ статi. Який чоловiк вiдправив би одну жiнку вчинити пограбування на великiй дорозi?"


"Те, що ти говориш, ма" сенс, але це зда"ться малоймовiрним".


"Можливо, але це правда. Ми спостерiгали за мiс Ростов протягом декiлькох днiв. Я не думаю, що вона знала, що ╖╖ переслiдують, тому знайти ╖╖ тут було легко. Вона, як i думав доктор Дженкiнс, проконсультувалася з лiкарем Зильберманом, який приходив вiдвiдати мiс Дюверже - або, скорiше, Лафреньер - i сказав нам, де вони зупинилися. З допомогою Пiнкертонiв, найнятих банком, i мiсiс Пакстон ми спостерiгали за ними в будь-який час доби, i нi один чоловiк, крiм доктора, не провiдував мiс Ростов.


" Я також попросив мiстера Iнгрема послати людину на острiв Свято╖ Олени, щоб навести деякi довiдки. Вiн дiзнався, що молода жiнка, схожа на мiс Ростов, купила там у бакалiйника трохи кайенского перцю i що схожа жiнка, скрывшаяся пiд густою вуаллю, найняла кiнь в платнiй стайнi ранок пограбування. Тобi вiд цього легше?"


Я визнав, що це так, i Холмс замовк, надавши менi обдумувати те, що вiн вiдкрив, i дивуватися вiдчайдушною, безнадiйно╖ хоробростi дiвчата в сусiднiй кiмнатi.


Минув деякий час, перш нiж Фаннi вийшла iз спальнi одна. Сiрий денне свiтло за вiкнами починав згасати, i холодний протяг, принесений туманом, просочувався через вiкно i тремтiв, як дотик примари, в затемненiй кiмнатi.


"У не╖ було кровотеча," сказала вона Холмсу i менi, " але криза поки минув. Еннi теж спить. Вона дуже втомилася, я не думаю, що вона спала кiлька днiв.


Холмс, який читав книгу, пiдняв очi. - А який стан мiс Лафреньер в iншому?


Фаннi знизила голос. " Я пiдозрюю, що це ненадовго. Я буду здивована, якщо вона протрима"ться нiч. Ти не можеш дозволити Еннi залишитися з нею до кiнця? Зда"ться таким жорстоким залишати це бiдне дитя вмирати серед незнайомих людей.


Холмс нiчого не сказав, але висловив свою згоду кивком i повернувся до читання.


Час, здавалося, застигло в кiмнатi, як сам туман. Я неуважно читала жiночий роман, який лежав на столi. Поко╖вка принесла каву, бутерброди i вино, запалила лампи i розпалив камiн у вiтальнi.


Незабаром пiсля цього прибув доктор Зiльберман, щоб оглянути мiс Лафреньер. Вiн вийшов зi спальнi у супроводi Фаннi i Антонi╖ i виглядав абсолютно тверезим. "Це кiнець", - сказав вiн ╖м. "Якщо пощастить, вона не прокинеться, але якщо вона прокинеться i вiдчу" бiль, дайте ╖й трохи настойки опiю. Благослови вас обох Господь, - сказав вiн i пiшов - можливо, додому до дружини i дiтей або до вечерi i хорошому вину зi сво╖ми друзями.


За наполяганням Фаннi Антонiя сьорбнула кави i швидше вiдкусила, нiж з'╖ла, бутерброд, а потiм повернулася у сво" крiсло в спальнi. Фаннi залишилася у вiтальнi, але досить близько до дверей спальнi, щоб почути найменшу змiну в диханнi Джозетт. Отямившись вiд м'яса, пиття i тепла вогнища, я вирiшив вирватися з гнiтючо╖ атмосфери кiмнати хворого i, шепнувши щось Фаннi, пiшов чекати внизу.


Майже непомiтно вечiр перетворився на нiч. Мiсiс Пакстон ввiйшла у вiтальню, поправила лампу, побажала нам добро╖ ночi i пiшла у сво╖ апартаменти в заднiй частинi будинку. Вугiлля в камiннiй решiтцi догоряли.


Я втомився, але не мiг заснути iз-за власного кашлю i думок про сценi нагорi. Я вiдчував, що якщо вийду на вулицю, то побачу Смерть пiд низькими хмарами, навислу над будинком i огорнула його i всiх нас сво╖ми темними, потурав крилами.


Приблизно кожну годину, не знаходячи собi мiсця, я запалював свiчку i пiднiмався сходами, щоб поглянути на Фаннi та Холмса. Я чула хрипке дихання бiдолахи Жозетт i бачила Антонiю, що сидить поруч з лiжком, ╖╖ схилена голова вимальовувалася у свiтлi нiчно╖ лампи. Фаннi виглядала непохитною i втомленою. Холмс прийняв непроникний вигляд.


Ранковi сутiнки починали наповнювати кiмнати будинку тьмяним пiдводним свiтлом, коли Фаннi тихенько спустилася вниз i прошепотiла, що випробування нарештi закiнчилося. Ми розбудили Уестона, який заснув на диванi у вiтальнi, i Фаннi сказала йому: "Мiстер Холмс сказав, щоб я послав за полiцейською машиною".


Я пiшов за Фаннi нагору, до кiмнати. Через дверi спальнi я мiг бачити тiло Джозетт, нерухомий, як скульптура на могилi. На нiй було свiже сукнi якогось свiтлого кольору, волосся ретельно укладенi. Антонiя, блiда, з почервонiлими очима, сидiла в сусiднiй кiмнатi за столом з Холмсом.


"Бiльше нiкого не було," я почув, як вона сказала йому, " тiльки я. Навiть Жозетт не знала, звiдки в мене грошi".


"Де цi грошi?" - запитав я.


" У валiзi в спальнi. "╥╖ обличчя нiчого не виражало, голос був млявим. " Там усе, крiм того, що я витратила. Тепер це не ма" значення. Вона подивилася на нас з Фаннi, потiм знову на Холмса i запитала: "чи Не пора йти?"


"Коли при╖де фургон, так", - сказав Холмс.


"Ми зателефону"мо у похоронне бюро", - сказала Фаннi. "Про все подбають".


Антонiя кивнула. "Спасибi", - сказала вона. "Я можу посидiти з нею, поки нам не потрiбно буде йти?"


Холмс кивнув, i Антонiя увiйшла в спальню, нахилилася, поцiлувала Жозетту в лоб i сiла в крiсло поруч з лiжком.


Приблизно через пiвгодини Мерi постукала в дверi i сказала Холмсу, що фургон чека". Антонiя з'явилася в дверях спальнi в капелюшку i шалi.


Вона випросталась i розправила плечi. " Добре, я готова.


Вона вийшла з кiмнати разом з Холмсом, i через хвилину увiйшов Вестон i забрав саквояж. Ми з Фаннi спустилися вниз i попросили мiсiс Пакстон послати за трунарями i таксi, а самi повернулися у вiтальню чекати.


Ранкове сонце, хоча i яскраво свiтило зовнi, ще не прогнало прохолоду з кiмнати. Фаннi притулилася до мене i злегка тремтiла. "З тобою все в порядку?" Я запитав ╖╖.


"Так, просто втомився".


Я обiйняв ╖╖ i мiцно притиснув до себе, i при цьому знову згадав довгi холоднi тижнi далеко вiд дому, коли Фаннi обiймала мене, коли я кашляв кров'ю, або поспiшала до мого лiжка, коли я прокидався вiд гарячкового сну, i ╖╖ стривоженi очi дивилися мо╖. Я подумав, який втомленою i зневiрено╖ вона, мабуть, почувала себе тодi, коли менi здавалося, що я взагалi не в силах продовжувати жити далi.


Газети швидко пронюхали про цю справу, i протягом наступних кiлькох днiв "Дзвiнок" i "Бюлетень" помiщали на перших шпальтах статтi "Росiйська Еннi, прекрасна вiдчайдушна" та "Дорожнiй агент гостинного дому" з незграбними гравюрами, що зображують пограбування дилiжанса i арешт Антонi╖. Холмс згадувався як приватний детектив, чи" випадкове присутнiсть в дилiжансi привело його до розслiдування i призвело до затримання "прекрасно╖ бандити".


З допомогою мiсiс Пакстон Фаннi домовилася про те, щоб Джозетту поховали на одному з кладовищ на околицi мiста. В день ╖╖ похорону я був надто хворий, щоб виходити на вулицю, але Фаннi i мiсiс Пакстон ╖хали позаду катафалка i вiддавали останнi почестi невеликий натовпi роззяв, коли дiвчину зраджували землi.


Коли я достатньо оклигав, щоб знову приймати вiдвiдувачiв, мiстер Холмс зайшов попрощатися з нами. У той ранок Фаннi була пригнiченою i дратiвливою, турбуючись про мо" здоров'я, подорожi та доленосно╖ зустрiчi з мо╖ми батьками.


Я розвiяв ╖╖ страхи. Вона назвала мене безсердечним, i ми посварилися. Коли Холмс при╖хав, ми перебирали книги в образу мовчаннi. Зробивши над собою зусилля, ми напустили на себе дружнiй вигляд, запропонували йому не диван, а самi сiли на пару стiльцiв.


Вiн сказав нам, що Антонiя визнала себе винною у пограбуваннях i, ймовiрно, буде засуджена до кiлькох рокiв ув'язнення в жiночiй в'язницi. "Велика частина вкрадених грошей була врахована," сказав вiн, - хоча, наскiльки я розумiю, похорон мiс Лафреньер були досить елегантними". Вiн повернувся до Фаннi, яка стiйко витримала його погляд.


Коли вiн пiшов, я запитав Фаннi, що Холмс мав на увазi сво╖м зауваженням. " Вона давала вам грошi?


Вона затрималася над коробкою з книгами, яку упаковывала. " Так. Вона сплатила похорон, видiлила дiлянку на кладовищi i встановила надгробний камiнь, щоб Жозетту не довелося ховати на гончарному полi.


На грошi, вирученi вiд пограбувань? - Запитав я, знаючи, якою буде вiдповiдь.


Вона спрямувала на мене погляд, схожий на дуло пiстолета. "Тобi не все одно?" - запитала вона. ╥╖ гнiв стих так само швидко, як i виник, i тiнь смутку затьмарила ╖╖ обличчя. Вона подивилася на книгу в сво╖й руцi, нiби намагаючись щось пригадати, а потiм тихо сказала: "Вони були зовсiм однi, так далеко вiд дому. Хтось повинен був щось зробити".


OceanofPDF.com


"МЕРТВИЙ БУДИНОК" Брюса Килстейна


Мiй давнiй друг, колега i довiрена особа, доктор Джон Х. Ватсон, був мо╖м лiтописцем i непохитним прихильником у сво╖х звiтах про мо╖х, або, я б сказав, наших, розслiдування злочинiв i iнтриг. Боюся, що його версi╖ подiй, можливо, перебiльшують мо╖ здiбностi i досягнення в очах читаючо╖ публiки. Однак я упустив можливiсть вiддати йому належне, що вiн вмiло заслужив як мiй асистент. Багато разiв вiн був незамiнним в успiшному проведеннi розслiдування.


Роки потому я зупиняюся тут, щоб розповiсти про ролi мого дорогого друга у подiях, пов'язаних з капiтаном Сiдне"м Еммет-Джонсом.


Була весна 18__ року, i ми з Уотсоном з усiх сил намагалися позбутися вiд зацiпенiння бездiяльностi, викликане сезонними дощами, якi прикували нашi тiла до наших розкопок на Бейкер-стрiт, 221Б, i вiдсутнiстю будь-яко╖ стимулюючо╖ роботи, яка могла б розкрiпачити нашi уми. Уотсон час вiд часу навiдувався в свою клiнiку, щоб подбати про випадкових пацi"нтiв, в той час як я намагався зайнятися пiдготовкою монографi╖, присвяченiй захоплюючо╖ ново╖ науки - дактилоскопi╖. Виходячи з теорi╖, що борозенки i завитки на подушечках пальцiв кожно╖ людини унiкальнi, я приступив до задачi створення системи класифiкацi╖, унiкально╖ для класу злочинцiв.


Незабаром я втомився вiд кропiткого процесу i перемкнув свою увагу з збiльшувальною лiнзи на хiмiчний стенд, щоб зберегти гостроту спостережливостi, щоб дистилювати есенцiю Erythroxylum truxillense для приготування семивiдсоткового розчину.


Ватсон тiльки що повернувся з-пiд дощу, супроводжуваний сердитими криками нашо╖ економки, отчитывающей його за те, що вiн натаскал бруду у вестибюль.


"Нiяких ознак того, що ця чортова погода покращиться, Холмс," сказав вiн.


Я щось невиразно промимрив у вiдповiдь, занадто поглинений сво╖м завданням.


Вiн пiдiйшов i почав свою звичайну лiтанiю несхвалення мо╖х нинiшнiх зусиль. Я був позбавлений вiд лекцi╖ i наступного спору, коли щось бiля вiкна вiдвернуло мою увагу.


"Ватсон," перебив я, - що ви дума"те про цю жiнку, що виходить з карети?


Вiн пiдiйшов до вiкна i пiсля хвилинного роздуму заявив: "Важко сказати, Холмс, оскiльки вона прихована парасолькою. Я б припустив, що вона досить похилого вiку, оскiльки ╖й потрiбно тростину i допомогу ╖╖ водiя. Крiм цього, я не можу ризикувати нiчим iншим. Ви, без сумнiву, зробили б набагато бiльше висновкiв з цi"╖ сцени.


"Цiлком", - вiдповiв я. "Звернiть увагу на ╖╖ недолугу манеру координувати використання парасольки i тростини, що наводить на думку про недавню травму, а не про тривалому недугу. ╥╖ сукня траурне, що натяка" на недавню втрату, але звернiть увагу на стильний крiй ╖╖ халата навiть пiд час важко╖ втрати. Це молода жiнка з певним достатком, оскiльки ми бачимо, що у не╖ найкращий одяг, слуги i красива карета, запряжена четвiркою.


"Звернiть увагу, як уважнi ╖╖ слуги, але вона милостиво колива"ться, приймаючи ╖х допомогу. Це наводить на думку, що вона подоба"ться тим, хто у не╖ працю". Я думаю, добра жiнка. Бiльш того, вона лiвша, оскiльки вважа" за краще спиратися на тростину лiвою рукою, останнi кiлька днiв вiдчувала слабкiсть i мало ╖ла, про що свiдчить блiдiсть ╖╖ щiк, легка дрож i невпевненiсть в просуваннi вперед. Вона, без сумнiву, нещодавно пережила якесь потрясiння i зверта"ться до нас за допомогою у вирiшеннi проблеми. Ми наводимо пiдсумок цих незначних спостережень в роздiлi некрологiв сьогоднiшнього Час, i ми неминуче приходимо до висновку, що нас от-от вiдвiда" вдова покiйного капiтана Еммета-Джонса ".


"Вражаюче, Холмс!" Ватсон вигукнув, коли ми дивилися, як об'"кт наших мiркувань виходить з машини i направля"ться до наших дверей. "Як ви це робите?"


Я взяв паузу, насолоджуючись моментом передчуття якогось особливо складно╖ справи, i радiв кожному шансу розвiяти пiдступну нудьгу.


"Елементарно, мiй дорогий друг". Я вiдсилав Ватсона до коротким повiдомленням про дивну смерть капiтана Сiднея Еммет-Джонса в ранковiй "Таймс" i викликав свою економку. Вона з'явилася негайно, очевидно, вже прямуючи в мо╖ кiмнати, щоб поскаржитися на виливу мого партнера у фой".


Я зупинив ╖╖ словами: "Так, звичайно, ми будемо обережнiшi, мiсiс Хадсон, але в даний час ми збира"мося прийняти дуже розстро"ну молоду вдову, яка заслугову" нашо╖ гостинностi. Будь ласка, приготуйте чай i брендi i негайно проводите ╖╖ в наш кабiнет.


Пролунав дзвiнок у дверi, i вона приступила до сво╖х обов'язкiв, бiльше не згадуючи про необережностi Доктора.


"Що ви про це дума"те, Холмс?" Запитав Ватсон, вiдриваючись вiд газети.


"Скоро ми дiзна"мося бiльше подробиць, але я пiдозрюю, що справа нечиста. Ми повиннi дiяти обережно".


Ледве ми встигли пiдкинути дров у камiн i зробили символiчну спробу привести нашу обстановку в презентабельний вигляд, кожен мовчки погодився iз зауваженням мiсiс Хадсон про те, що нам слiд було б бути охайнiшими, як вона повернулася, щоб повiдомити про предмет наших роздумiв.


"Ви мiстер Шерлок Холмс?" досить несмiливо запитала молода ледi.


" До ваших послуг. Дозвольте представити вам мого колегу, доктора Ватсона. Ватсон, мiсiс Еммет-Джонс.


"Як вийшло, що ви вже зна"те мо" iм'я?" - здивовано ахнула жiнка. "Ми ранiше були знайомi?"


"Нi, моя дорога, але якщо б це були ми, я дiйсно був би радий. Я здогадався, хто ви, прочитавши статтю в ранковiй газетi. Але ви холоднi. Не хочете присiсти бiля теплого камiна i пiдкрiпитися?


Ватсон допомiг ╖й сiсти в крiсло i налив тонiзуючого напою, який вона охоче прийняла, поки я набивав нову трубку.


Коли у не╖ був час заспоко╖тися, я сказав: "Прошу вас, розкажiть нам про сво╖ побоювання. Нiчого не втрачайте. Ви можете вiльно говорити у присутностi доктора Ватсона ".


" Дякую вам, мiстере Холмс. Полiцiя, схоже, не дуже-то допомага", i менi бiльше нема до кого звернутися за порадою в цьому питаннi. Газети не розповiли i половини iсторi╖. Вона зробила паузу i зробила ковток зi свого келиха. Дивлячись у вогонь, вона продовжила. "Я вийшла замiж за свого чоловiка всього через шiсть мiсяцiв пiсля його повернення з вiйськово╖ служби у Пiвденнiй Африцi. У нього не було родичiв, i ми пере╖хали жити до мого батька в Данмор, наше родинне помiстя в Сурре╖. Вiн завжди здавався дуже мiцним здоров'ям. Безпосередньо перед тим днем, коли ми його знайшли на пiдлозi в його кабiнетi, у нього не було безпосереднiх скарг на хворобу.


"Як ви можете собi уявити, ми всi були дуже шокованi. Ледве ми встигли усвiдомити раптову серйознiсть ситуацi╖, як прибув лiкар i оголосив ситуацiю на заразну та наказав негайно iнтернувати нас. Щось про лихоманцi, привезених з Африки. Ми, природно, були збитi з пантелику, але, звичайно, погодилися."


"Хто лiкуючий лiкар вашо╖ сiм'╖?" Запитав Ватсон.


" Доктор Шерiдан, але...


"Чарльз Шерiдан," втрутився Ватсон. " Хороша людина. Вищий клас. Але, звичайно, вiн зажадав би розтину при настiльки раптово╖ смертi молодо╖ людини.


"Я думаю, ви збиралися щось додати, мiсiс Еммет-Джонс", - заявив я.


"Так. Хоча доктор Шерiдан був нашим лiкарем багато рокiв, саме доктор Нокс зробив заяву i розпорядився про швидких похоронах ".


" I звiдки взявся цей Нокс?


"Вiн був другом мого чоловiка по службi. Повинно бути, вiн прямував вiдвiдати нас, тому що з'явився ранiше, нiж ми встигли послати за доктором Шерiданом". Потiм вона втратила самовладання, i нам знадобилося кiлька хвилин i ще трохи чаю з коньяком, поки вона змогла продовжити.


Як тiльки вона зiбралася з силами, я запитав: "Очевидно, нещастя не закiнчилося похоронами?"


"Нi. Пiсля цього почався справжнiй жах. На похоронi Сiднi у мого батька була можливiсть обговорити подi╖ з доктором Шерiданом".


"Хороша людина", - повторив Уотсон.


"Отже," продовжив я, посилаючись на статтю в газетi, " саме доктор Шерiдан розпорядився про ексгумацiю тiла i, вибачте за вiдсутнiсть кращого слова, ексгумацi╖?"


"Так, це вiрно. Процес тривав кiлька днiв, потрiбнi юридичнi документи. Кiлька днiв тому нам довелося знову зiбратися бiля могили, щоб наново пережити це випробування. На цей раз група поменше. Тiльки мiй батько, доктор Шерiдан i iнспектор з Скотленд-Ярду.


" Цього доктора Нокса не було на прийомi? Поцiкавився Ватсон.


"Нi, доктор. Його неможливо було знайти. Сiднi нiколи не записував його адресу, i не вдалося знайти нi мiсця проживання, нi адреси його операцiйно╖. Можливо, у нього не було часу встановити його з моменту свого повернення з Пiвденно╖ Африки.


Я пройшовся по кiмнатi, очiкуючи, що буде далi. " I що ви виявили, розкривши могилу?


"Нiчого, сер", - тихо вiдповiла вона. "Сiднi пiшов".


Кров вiдринула вiд лиця Уотсона. Приголомшений, все, що вiн мiг зробити, це повторити слово "Зник".


" Так. Очевидно, вiн став жертвою грабiжникiв могил. Iнспектор сказав, що таке нерiдко трапля"ться з могилами представникiв вищого стану. Грабiжники шукали здобич, поховану разом з померлим. Вiн сказав, що без тiла i доказiв розслiдувати нiчого. Не було нiяких зачiпок."


"Дiйсно, пограбування могили", - сказав я. 'Ви, без сумнiву, впали в непритомнiсть, почувши одкровення з могили, i отримали травму щиколотки. Прiзвище iнспектора, випадково, не Лестрейд?"


" Та по обом пунктам, мiстере Холмс. Ви мене диву"те.


"Ми добре знайомi з повноваженнями iнспектора", - прохопився я з часткою саркастичного презирства. "Нiяких зачiпок? Чому ваша сьогоднiшня iсторiя - не що iнше, як рiг достатку зачiпок". Я допомiг ╖й пiднятися зi стiльця, знову подзвонив мiсiс Хадсон i провiв ╖╖ до дверей. "Не хвилюйтеся. Я вiдчуваю, що ми зможемо пролити свiтло на цю темну справу. Ми хотiли б вiдвiдати вас i вашого батька в Данморе i оглядiтися. Ми також хотiли б вiдвiдати мiсце поховання.


" Я був би надзвичайно вдячний вам обом. Я займуся пiдготовкою до вашого при╖зду.


Пiсля того, як мiсiс Хадсон вивела ╖╖ з наших кiмнат i ми переконалися, що вона знаходиться поза межами чутностi, я запитав: "Ну, Ватсон, що ви про це дума"те?"


" Пiдло, Холмс. Розкрадачi могил? В наш час? Але що ми можемо зробити? Тiло викрадено.


" Можливо. Однак я боюся, що за цi"ю iсторi"ю може ховатися щось бiльше, нiж просте пограбування. Я питаю вас, чи стали б простi хулiгани, якi мають намiр швидко збагатитися здобиччю нещодавно похованого жителя, витрачати час на те, щоб прибрати бруд з потривожений могили та привести мiсце в порядок, щоб уникнути порушення пiдозр, поки влада не розкриють могилу наново?"


" Я про це не подумав, Холмс.


" Нi, це було не просто випадковий злочин. Це справа бiльш глибоке i говорить про якийсь бiльш зловiсний мотив. Збирайте сво╖ дорожнi приналежностi, Ватсон. Якi-небудь мiцнi черевики, дощовик, лiхтарик i жорсткий палиця для ходьби. Думаю, твiй револьвер теж. Якийсь час вiн пильно дивився на мене, поки я звiрявся з розкладом Бикмана, щоб дiзнатися, який наступний по╖зд вiдправля"ться зi станцi╖ Ватерлоо в Суррей.


Я в останнiй раз затягнувся люлькою i крiзь дим пiдтвердив його пiдозра: "Так, Ватсон, гра почина"ться".


* * * *


Бiльшу частину по╖здки в Данмор я зберiгав мовчання. Я тихо курив i спостерiгав за проплива" повз вологою сiльською мiсцевiстю, обдумуючи обставини справи. Ватсон, до того часу досить довго пропрацював плiч-о-плiч зi мною, знав, що в такi моменти слiд тримати язик за зубами, поважаючи необхiднiсть самоаналiзу. Оскiльки ми забронювали останнiй приватний вагон вiд вокзалу Ватерлоо, вiн коротав час, чистячи свiй службовий револьвер, який деякий час не був в дi╖.


Ми прибули до мiсця призначення до пiвденно-захiд вiд мiста ближче до вечора. Лорд Хеммiнг, батько удови Еммет-Джонс, вислав вперед свою карету, щоб вiдвезти нас в Данмор.


Фелпс, його дворецький, зустрiв нас в холi. "Мiстер Холмс, доктор Ватсон", - сказав вiн. "Лорд Хеммiнг очiку" на вас i просить вас бути присутнiм на чаюваннi в кабiнетi". Вiн узяв нашi пальто й провiв нас по розкiшному ма"тку.


"Фелпс," я запитав, " чи можу я попросити вас органiзувати бесiду зi слугою, який знайшов тiло капiтана Еммет-Джонса?"


" Це не складе труднощiв, сер. Однак молода жiнка бiльше у нас не працю".


" Я так i пiдозрював. У вас " якi-небудь припущення, де ╖╖ можна знайти?


" Я - нi. Неллi була молодою iрландкою, яку капiтан особисто вiдiбрав пiсля прибуття. Вiн ще не взяв слугу. Шок вiд виявлення тiла, очевидно, був занадто сильним для жiнки, i вона втекла в той же день. Я повинен сказати, що вона, схоже, не дуже добре справлялася зi сво╖ми обов'язками ".


" Можливо, i нема". Ви б сказали, що вона була миловидною жiнкою?


Питання, здавалося, вразив Фелпса, i було ясно, що вiн не розглядав це питання ранiше. "Ну, так, ╖╖ визнали б досить привабливою".


" Спасибi, Фелпс. Тепер ви можете проводити нас до його свiтлостi.


Незабаром ми познайомилися з лордом Хеммингом, веселим, але величним джентльменом. Хеммiнга посадили за чай, накритий на столi в кутку захаращеною кiмнати, навiть за нашими мiрками з Бейкер-стрiт. Це здалося дивним для такого великого будинку, але, коли ми сiли, вiн пояснив.


" Вибачте за антураж, джентльмени, але я подумав, що краще не втрачати часу, тому розпорядився подати чай в кабiнет капiтана Еммет-Джонса, щоб ви могли негайно приступити до сво╖х розслiдувань. Моя дочка просить вибачення, оскiльки вона була зовсiм змучена подорожжю i недавнiми подiями i вiдразу ж вiдправилася в сво╖ кiмнати вiдпочити ".


"Дуже проникливо, ваша свiтлiсть". Я вiдразу захопився його прямотою i пiдготовкою. Ватсон витягнув з кишенi жилета маленький блокнот i записав рiзнi моменти нашо╖ бесiди з описом обстановки. Боюся, вiн також записав бiльше, нiж просто трохи джему з булочок, якi, схоже, йому теж сподобалися.


"Схоже, що капiтан ще не розпакував всi сво╖ речi".


"Так, це так", - вiдповiв Хеммiнг. "Фактично, вiн наполягав на майже абсолютнiй самотi пiд час виконання завдання. Вiн часто обiдав тут. Вiн найняв слугу для допомоги i не брав тут вiдвiдувачiв, крiм свого друга, доктора Нокса.


"Отже, ви не могли б знати, пропали якiсь предмети".


" Вiрно. Боюся, поко╖вка теж пiшла.


"Так нам сказали", - додав Ватсон, балансуючи сво"ю чашкою, блокнотом i випiчкою.


Пiсля ввiчливого трапези ми приступили до огляду кiмнати. Я обережно обiйшов примiщення i сiв поруч з великим дубовим столом. Я опустився на колiна, щоб оглянути примiщення в свiй бiнокль. " Я вважаю, що з-за цього знебарвлення килима, яке, мабуть, сталося нещодавно, тiло було виявлено тут.


"Так, це було так, мiстер Холмс," пiдтвердив Хеммiнг.


" Звернiть увагу на вицвiтання малюнку, Ватсон. При"днуйтесь до мене, будь ласка. З зусиллям через рани Ватсон спустився на килим. - Що ви помiтили? - запитав я.


"Ну," вiдповiв вiн, - якесь пляма, але вже точно не кровi. Якийсь ╖дкий агент або розчинник, я б сказав".


"Чудово, мiй дорогий". Трапеза явно загострила його спостережливiсть. "Ви помiтили дивний запах?"


Я приховав сво" веселощi, оскiльки менi це нагадало моржа в зоологiчному саду, коли мiй друг лежав, распростершись на килимi, його вуса стирчали трохи вище ворсу, в той час як вiн постiйно обнюхував розглянуте мiсце.


" Зовсiм виразний. Непри"мний, але чому-то знайомий.


Я дiстала маленькi ножицi i жестом попросила дозволу у лорда Хеммiнга. Вiн кивнув на знак згоди, i я взяла зразок тканини, прибравши вирiзки в конверт. Я допомiг Ватсону пiднятися на ноги i переключив увагу на огляд письмового столу. Всi ящики були напрочуд порожнi, крiм нижнього, який був замкнений. Оскiльки нiхто не мiг дiстати ключ, а дуб був товстим, я попросив Уотсона витягнути свiй револьвер.


"Не надасте честь, доктор?" Ми заткнули вуха, оскiльки пострiл зi збро╖ зруйнував не тiльки замок, але i тишу в цьому спокiйному будинку. Це змусило слуг збiгтися в кiмнату, без сумнiву, в очiкуваннi яко╖сь ново╖ трагедi╖. Ми запевнили Фелпса, що все пiд контролем, i вiн випровадив натовп з кiмнати.


Вмiсту в ящику було небагато. Конверт, адресований Эммету-Джонсу жiночою рукою, послання було видалено, маленька фотографiя, яку можна покласти в медальйон, разом з бухгалтерською книгою. Перевiрка книги показала недавня депозит на досить велику суму, зняту в Goslings & Sharp на Флiт-стрiт. Я показав баланс Уотсону, який пiдняв брову, визнаючи значну суму.


"Лорд Хеммiнг," сказав я, " ви зна"те цих банкiрiв?


"Звичайно. Вони вже багато рокiв керують мо╖ми рахунками".


" Я так розумiю, i нi в якому разi не хочу втручатися у ваше особисте життя, що недавнiй переклад капiтаном Еммет-Джонсом цi"╖ велико╖ суми був результатом вашо╖ особисто╖ щедростi?


" Абсолютно вiрно. У цi"╖ людини було мало коштiв, i, зiзнаюся, вiн був не з тих, кого я б вибрав для сво"╖ дочки. Однак вона зiзналася в глибокiй любовi до цього хлопця, i оскiльки я був би самотнiй, якщо б вона вийшла замiж за людину з великим достатком, зiзнаюся, я радiв перспективi залишити ╖╖ тут, в мо"му товариствi, мрiючи одного разу обзавестися онуками. Я зробив цей подарунок для того, щоб у капiтана був капiтал для початку дiлового пiдпри"мства за його вибором.


" Я розумiю. Боюся, що ми втрача"мо денне свiтло, i ми з Ватсоном хотiли б оглянути мiсце поховання капiтана. Ми вiдняли у вас занадто багато часу.


"Дурниця. Якщо я можу щось зробити для надання подальшо╖ допомоги, я у вашому розпорядженнi", - люб'язно запропонував джентльмен.


"На даний момент " одна рiч. Я б люб'язно попросив вас зв'язатися з вашими агентами в Goslings & Sharp. Попросiть ╖х вказати вам поточний баланс рахунку, який ми тiльки що обговорювали ". Вiн вiд душi погодився, i я дав йому свою вiзитку, коли Фелпс повернувся з нашим спорядженням. "Ходiмо, Ватсон, у нас справи в Бруквуде".


* * * *


З настанням темряви ми попрямували до Бруквудскому кладовища в Уокiнгу. Я звелiв водi"вi почекати, оскiльки перспектива зловити таксi пiзнiше в цьому затишному куточку мiста здавалася примарною. Ватсон запалив свiй лiхтарик, коли ми прямували до будиночок доглядача поряд з головними воротами.


Я кiлька разiв постукав палицею, поки неохайний маленький чоловiчок не вiдповiв. Коли ми розповiли йому про нашу справу, вiн, здавалося, не був попереджений про наше прибуття i жодним чином не приховував свого невдоволення тим, що його перервали за вечерею. Згадавши iм'я лорда Хеммiнга, а також запропонувавши пiвкрони за турботу, до нього, здавалося, повернулася пам'ять, i вiн з певним ентузiазмом поставився до нашого пiдпри"мства.


Ми запалили додатковi лiхтарi i пройшли через лабiринт меморiалiв, деякi з яких були простими, iншi - багато прикрашеними скульптурами на честь мертвих. Крила мармурових янголiв вiдкидали довгi тiнi на звивисту стежку. Напiвтемрява в по"днаннi з вологим запахом землi, здавалося, посилювали посилю"ться холод. Незабаром на нижнiх поверхах повiльно опустився туман i закружляв навколо рiзних надгробкiв.


"Тiнисте мiсце," помiтив Уотсон, перейшовши на шепiт з-за обстановки.


"Так, Ватсон, але я б подумав, що в ясний день тут досить спокiйно". Я рiзко зупинився, менi здалося, що я почув якийсь шум неподалiк, але лампи не володiли великою глибиною проникнення. Вiдбиття вiд туману робили видимiсть нульовий на будь-якiй великiй вiдстанi.


Ми рушили далi i незабаром опинилися бiля могили. Могила залишалася вiдкритою, темна дiра в пiдлозi призначалася молодому капiтановi, який ще не прийняв це останн" запрошення. Труна стояла неподалiк. "Як вийшло, запитав я нашого служителя," що могила залиша"ться вiдкритою?"


" Дощi, сер. Земля дуже пухка, щоб пiдняти цю гидоту назад. I, якщо менi буде дозволено так висловитися, ми вже двiчi перекопували цю дiлянку, i, судячи з вашого вигляду, шеф, сьогоднi ввечерi ви змусили мене знову його перекопувати. Що стосу"ться гробу, то на нього нiхто не претендував, i менi зда"ться ганебним ховати його незайнятим.


Я повинен був визнати, що вiн був правий. Ми оглянули могилу, але не знайшли нiчого цiкавого в порожнiй ямi.


" Труну, - припустив Уотсон, - не мiг вiн бути джерелом тих слiдiв пальцiв, над якими ви працювали?


- Вiдбитки пальцiв, Ватсон. На жаль, нема". Невiдомо, скiльки рук торкалася цi"╖ штуковини, i, без сумнiву, з-за тако╖ погоди слiди вже неможливо було б вiдновити.


Ми звернули нашу увагу на внутрiшню частину коробки. Дво" чоловiкiв допомогли менi вiдкрити кришку. Пiдкладка була трохи забруднена через незвичного для предмета кiлькостi роботи. Я помацав тростиною стеганую пiдкладку i натрапив на якийсь предмет. " Привiт. Що у нас тут? Пiднесiть промiнь ближче, Ватсон.


Використовуючи палицю, я пiдняв металевий предмет з гробу. У нас не було часу оглянути його, так як нас раптово перервав рiзкий трiск гiлки. Ми були не однi. Я вiдреагував iнстинктивно, схопивши лампу мого друга i жбурнувши ╖╖ у вiдкриту могилу з криком: "Лежати, Ватсон!"


Доглядач, на жаль, застиг вiд несподiванки. Вiн представляв собою легку мiшень, стоячи з лiхтарем, витягнутим перед собою. Ми побачили спалах з дула як раз перед тим, як почули клацання гвинтiвки. Ракета потрапила доглядачевi в груди, убивши його митт"во, як ми незабаром дiзна"мося, i вiдкинула його назад, i, за iронi"ю долi, менi сумно про це говорити, у зяючий труну.


Ватсон вистрiлив у напрямку нападника, щоб дати йому зрозумiти, що ми прийшли не беззбройними. З погашеними фарами не було нiяко╖ надi╖ переслiдувати вбивцю затемненому цвинтаря. Я запалив сiрник, дозволивши докторовi побiжно оглянути жертву, але вiдразу стало ясно, що для нього нiчого не можна було зробити. Ми закрили кришку i обережно рушили назад до головних ворiт.


* * * *


У Бруквуд була викликана полiцiя, i, коли його люди закiнчили сво╖ справи, Лестрейд супроводив нас назад на Бейкер-стрiт, оскiльки наш водiй втiк при перших ознаках метушнi. Мiсiс Хадсон передбачливо приготувала холодний вечерю. Я виклав подробицi нашого розслiдування.


" Що ж, мiстере Холмс, це показу", що ми, слiдчi, мислимо однаково. З самого початку я пiдозрював, що тут вiдбуваються злочину, що виходять за рамки простого пограбування могил. Лестрейд потягував ель, поки ми з Ватсоном обмiнялися розумiючими поглядами, дуже добре знаючи готовнiсть iнспектора використовувати нашу роботу в сво╖х iнтересах. "I все ж це не да" вiдповiдi на питання, хто за цим сто╖ть?" Лестрейд констату" очевидне.


Мiсiс Хадсон прибрала зi столу, коли ми пiшли, щоб обговорити отриману iнформацiю. "Трохи не забула, мiстер Холмс", - сказала вона, дiстаючи конверт з фартуха. "Ця телеграма прийшла для вас ранiше".


" Дякую вам, дорога ледi. А тепер постарайтеся трохи вiдпочити.


"Я давно вiдмовилася вiд цього, знаючи, на що схожi цi кiмнати, коли ви з Доктором вiдправля"теся на чергову свою метушню. На вокзалi Вiкторiя було б тихiше ". Вона пiшла.


Я прочитав телеграму сво╖м гостям, яка пiдтвердила мо╖ пiдозри про те, що банкiвський рахунок Еммета-Джонса був спустошений за день до його смертi. "Зда"ться малоймовiрним збiгом, що вiн зняв всi сво╖ кошти за день до сво"╖ смертi".


"Як щодо шантажу?" Лестрейд висловив надзвичайно проникливе пропозицiю.


" Так, це можливо, Лестрейд, але хто б мiг знати, що у нього " грошi? Очевидно, що засоби до iснування вiн отримав завдяки одруженню. Нi, " щось бiльше. Я не зовсiм розумiю значення дивного предмета, який ми знайшли в трунi.


"Схоже на якесь пристосування для приготування я"ць", - прокоментував Лестрейд.


"Я б сказав, бiльше схоже на дивну фехтувальну маску". Я повинен був визнати, що зайшов у глухий кут у сво╖х умовиводах. Пристрiй, оскiльки воно явно мало якесь призначення при виготовленнi, являло собою довгасту металеву конструкцiю, що зовнi нагаду" раму ручного дзеркала без скла. До нього за допомогою шарнiра була прикрiплена дротяна корзина. Саме тодi Ватсон довiв свою цiннiсть як мiй здатний компаньйон. " Що ви про це дума"те, Ватсон? - Крикнув я через всю кiмнату, тримаючи предмет високо в руцi.


Ватсон пiшов вiд нас i деякий час працював за мо╖м хiмiчним столом, так тихо, що ми майже забули про його присутнiсть. В однiй руцi вiн тримав розкритий текст i щось змiшував над вогнем. Поруч лежав конверт iз зразками килимiв, здобутих у Данморе. Незабаром в результатi експерименту почав видiлятися отруйний дим. Це швидко почало заповнювати кiмнату, змусивши нас вiдчинити вiкна, щоб вигнати смердюче хмара.


Сморiд i метушня залучили ще один вiзит нашiй розгнiвано╖ господинi. "Що, чорт вiзьми, ви, чоловiки, зараз робите?" - вигукнула вона. "Я нiколи не зможу позбутися вiд цього запаху в цих кiмнатах".


Ми притискали хустки до ртам. Минув деякий час, перш нiж ми змогли заговорити. "Я думаю, що вжив занадто багато алкогольного поташу", - зрештою пояснив Уотсон, кашлянувши i повернувшись до свого тексту.


"Я повинен погодитися з мiсiс Хадсон. Що ти там робив, друже?" - Запитав я.


" Ви пам'ята"те, Холмс, що запах, який ми вiдчули на килимi в Данморе, а також у трунi, здався нам знайомим. Так от, пiд час вечерi до мене дiйшло, що це запах хлороформу. Пари, якi використовуються в якостi сучасного анестетика. Проведений там експеримент пiдтвердив мо╖ пiдозри. Пристрiй, який ми винесли з гробу, назива"ться маскою Шиммельбуша. Це механiзм, що використову"ться для утримання просочено╖ хлороформом тканини на обличчi пацi"нта пiд час операцi╖. В даний час для цi"╖ цiлi використову"ться безлiч пристро╖в, але цей iнструмент все ще використову"ться. "


Я насилу стримав посмiшку. Я кинувся через кiмнату, щоб потиснути руку сво"му колезi. "Блискуче, Ватсон! У нас " пояснення".


Лестрейд стояв поруч з розгубленим виглядом. " Поясню" що? Я хотiв би знати.


" Тепер це ста" очевидним, iнспектор. I кошти, i мотив. Я зробив паузу, щоб розкурити люльку, як для драматичного ефекту, так i в надi╖, що ароматний тютюн допоможе пом'якшити гнильний запах, спричинений хiмiчною вилазкою мого друга. " Що Ватсон ясно дав зрозумiти, так це те, що капiтан Еммет-Джонс не мертвий.


"Диявол, ви говорите", - сказав Лестрейд.


" Схоже, мiй дорогий Лестрейд, що капiтан Еммет-Джонс познайомився з молодим лiкарем, перебуваючи на службi. Вiн був заручений з жiнкою, яку не любив, але погодився одружитися на нiй, щоб отримати доступ до ╖╖ багатства. Однак вiн був закоханий в iншу."


"Поко╖вка Неллi," додав Уотсон.


" Вона була поко╖вкою не бiльше, нiж ви чи я, Ватсон. Вона була його коханкою. Я дiстав фотографiю, яку взяв зi столу в Данморе. Я був обережний i не дозволив лорду Хеммингу побачити це, поки ми не переконалися в ролi жiнки. "Я впевнений, що це вона. Як ви можете бачити по ╖╖ сукнi, вона, швидше за все, була небагата, але вже точно не належала до класу прислуги.


Уотсон i Лестрейд пiдiйшли ближче, щоб розглянути фотографiю. "Як тiльки Еммет-Джонс благополучно перевiв грошi лорда Хеммiнга на свiй особистий рахунок, вiн органiзував iнсценiзацiю власно╖ уявно╖ смертi, дозволивши сво"му друговi, нашому доктору Ноксу, ввести анестетик".


Ватсон продовжив розповiдь. "Випадковому спостерiгачевi суб'"кт, який перебува" пiд глибоким наркозом, може здатися зовсiм мертвим. Звичайно, будь-який зна" свою справу лiкар, такий як доктор Шерiдан, мiг легко визначити з допомогою аускультацi╖ за допомогою стетоскопа, що серце все ще б'"ться, але Нокс вже був пiд рукою i ловко придумав iсторiю про якийсь заразливо╖ хвороби. Це гарантувало б, що сiм'я та, без сумнiву, добре оплачувану трунар будуть триматися на вiдстанi i виключать можливiсть проведення поминок ".


"Звiдти" продовжив я, " було б легко прибрати тiло i розбудити Еммета-Джонса. Коли був вiдданий наказ про ексгумацiю, передбачалося, що тiло було витягнуто з могили, хоча насправдi його нiколи не було при похованнi. Той факт, що могила здавалася незайманою, повинен був пiдказати вам, Лестрейд, що це не було звичайним актом пограбування.


Лестрейд опустив очi, вуха почервонiли, але спочатку вiн нiчого не сказав. Потiм вiн, здавалося, засяяв i запропонував: "Все, що нам потрiбно зробити, це знайти доктора Нокса. Ми пред'явимо йому звинувачення у вбивствi сторожа. Вiн заспiва" красиву мелодiю i, тримаю парi, зверне показання королеви проти двох iнших, якщо йому загрожу" шибениця.


"Гвинтiвка, з яко╖ був убитий сторож, без сумнiву, вiйськового призначення", - додав я.


"Ви знайдете Нокса в порядку", - сказав Ватсон. "У могилi недалеко вiд тi"╖, що призначена для Еммета-Джонса. Вiн буде мертвий майже тридцять рокiв".


Настала моя черга дивуватися. " Що ви хочете сказати, Ватсон?


"Поки я розмiрковував про зв'язок мiж цим доктором Ноксом i пограбуванням могили, менi дещо спало на думку. Ви пам'ята"те справу панiв Хейра i Берка, Холмс?"


Менi довелося помiркувати кiлька митей, але потiм мене осiнило. "Так, Ватсон, я думаю, ви ма"те рацiю". Я пояснив для здивованого iнспектора: "Хейр i Берк були заарештованi за пограбування могил близько п'ятдесяти рокiв тому".


"Я з жахом визнаю, що був час," мiркував Ватсон, " коли трупи для навчання студентiв-медикiв були в дефiцитi. Часто студентам доводилося вдаватися до пограбування могил, щоб знайти зразки, достатньо свiжi для анатомiчного дослiдження. Повинно бути, непри"мне заняття. Незабаром, на початку столiття, зародилася прибуткова iндустрiя розкрадання могил, покликана забезпечити медичну професiю.


"Цi люди називали себе воскресителями, якими, я вважаю, вони в деякому родi i були. Хейр i Берк вирiшили вiдкрити власний бiзнес з постачання в сво"му будинку-iнтернатi, пiзнiше названому мiсцевими жителями Будинком мертвих. Тут я повинен поправити вас, Холмс. Це були не розкрадачi могил, а вбивцi, якi продавали тiльки що вбитi тiла перед тим, як ╖х поховали.


"Здавалося б, ще бiльш свiжий запас", - сказав я.


"Цiлком. ╥х арешт привiв до прийняття Закону про анатомiю 1832 року, який забороняв такi дi╖, як розграбування могил в медичних цiлях ".


"А Лiкар, якого вони надали, Ватсон?" Запитав я, тепер знаючи ймовiрний вiдповiдь.


"Був би якийсь Роберт Нокс. Блискучий анатом, який провiв бiльше п'ятисот анатомiчних розтинiв. На його демонстрацi╖ з'╖жджалися натовпу людей зi всього свiту, як медикiв, так i непрофесiоналiв. Вiн пiшов з деяким ганьбою, коли пiдпри"мство було розкрито, але, в той час як Берк був повiшений, Нокс i Хейр вийшли на свободу. У друга-лiкаря Еммета-Джонса було почуття гумору. Вiн насмiхався над всiма нами, згадуючи Нокса, i, мабуть, думав, що його нiколи не розкриють ".


"Знайти його легко," сказав я, - але, гадаю, знайти буде нелегко".


Я доручив Лестрейду зв'язатися зi штабом армi╖, де список призовникiв полку Еммета-Джонса, без сумнiву, розкри" справжню особистiсть нашого та"мничого Доктора. До того часу, якщо розклад мого Бикмана було правильним, трiйця, оскiльки, без сумнiву, жiнка на фотографi╖, яку вони називали "Неллi", була з ними, буде вже далеко за межами кра╖ни за допомогою "Нiчного шотландця".


Я доручив Лестрейду вистежити ╖х далi на континентi, дозволивши йому взяти на себе офiцiйну вiдповiдальнiсть, якщо ╖х вдасться знайти, i пообiцяв повiдомити цю новину лорду Хеммингу i його дочки.


Хоча офiцiйна заслуга нiкому не належить, оскiльки мiсцезнаходження трiйцi так i не було встановлено, я поспiшив поаплодувати роботi мого колеги i пишаюся тим, що публiчно заявляю про це на цих сторiнках.


Його вiдповiдь: "Елементарно, мiй дорогий Холмс", був цiлком заслуженим.


-Бейкер - стрiт


Лондон, 1904 рiк


OceanofPDF.com


"ПРИГОДА ЗI ЗНАКОМ ВУРИША", Рiчард А. Лупофф


Це була, безумовно, сама сувора зима, яку знав Лондон на пам'ятi людства, можливо, з тих пiр, як римляни заснували сво" поселення Лондиниум майже два тисячолiття тому. Шторми налетiли з Пiвнiчного моря, вiдрiзавши Континент i покривши величезну столицю товстими шарами снiгу, якi швидко почорнiли вiд задушливих випарiв десяти тисяч вугiльних жаровень, перетворившись у ненадiйний шар льоду, коли на них посипалися лише трохи бiльше теплi краплi мокрого снiгу.


Незважаючи на це, нам з Холмсом було затишно в нашiй квартирi на Бейкер-стрiт, 221Б. Камiн був розлучений, ми з'╖ли смачну вечерю з м'ясних паштетiв i червонокачанно╖ капусти, поданий завжди надiйною мiсiс Хадсон, i я виявив, що мрiю про витриманому брендi з трубкою, поки Холмс вiдда"ться сво"му новому захопленню.


Вiн здiйснив налiт на нашу вбогу казну в пошуках коштiв, достатнiх для придбання одного з нових грамофонiв мiстера Емiля Берлiнера, iмпортованого компанi"ю Harrods з Бромптон-роуд. Вiн вставив в апарат одну з нових платiвок мiстера Едiсона, рекламовану як помiтне вдосконалення порiвняно з традицiйними восковими цилiндрами. Але звуки, вырывавшиеся з рупора, не були при"мними, нi мелодiйними для мо╖х вух. Замiсть цього вони носили дивний i тривожний характер, здавалися дисонуючими, але в той же час наводили на думку про дивно╖ гармонi╖, яку краще було б не розумiти.


Коли я вже збирався попросити Холмса вимкнути це хитромудрий пристрiй, мелодiя пiдiйшла до кiнця, i Холмс вийняв голку з паза.


Холмс притиснув пiднятий палець до сво╖х тонким губ i рiзко вимовив мо" iм'я. "Ватсон!" повторив вiн, коли я опустив трубку. Келих брендi трохи не вислизнула у мене з рук, але я вчасно встиг пiдхопити його, щоб запобiгти катастрофiчному розлив.


" У чому справа, Холмс? - Запитав я.


"Послухай!"


Вiн пiдняв руку, i на його похмурому обличчi з'явився вираз глибоко╖ зосередженостi. Вiн кивнув у бiк закритих ставнями вiкон, що виходили на Бейкер-стрiт.


"Я нiчого не чую, крiм свисту вiтру в карнизах", - сказав я йому.


" Слухай уважнiше.


Я нахилив голову, намагаючись розчути, що ж привернуло увагу Холмса. Знизу долинув скрип, за яким послiдував звук вiдкрива"ться i закрива"ться дверi i стукiт кiсточок пальцiв по твердому дереву, причому останнiй звук був приглушений, як тонкою тканиною.


Я подивився на Холмса, який притиснув довгий палець до губ, показуючи, що потрiбно тиша. Вiн кивнув у бiк нашо╖ дверi, i через кiлька митт"востей я почув кроки мiсiс Хадсон, пiднiма"ться до нас у квартиру. ╥╖ впевнений крок супроводжувався iншим, легким i невпевненим за сво"ю природою.


Холмс вiдкрив вхiднi дверi, i на порозi з'явилася наша квартирна хазяйка, пiдняла руку, щоб постукати.


"Мiстер Холмс!" видихнула вона.


" Мiсiс Хадсон, я бачу, ви привезли з собою ледi Фэйрклоу з Понтефракта. Чи Не будете ви так люб'язнi дозволити ледi Фэйрклоу увiйти i чи не будете ви так ласкавi заварити чашку гарячого чаю для мiледi? Вона, мабуть, стражда" вiд подорожi в цю зимову нiч.


Мiсiс Хадсон повернулася i попрямувала вниз по сходах, в той час як струнка молода жiнка, що супроводжувала ╖╖, увiйшла в нашу вiтальню серi"ю довгих, грацiозних крокiв. Позаду не╖ мiсiс Хадсон обережно поставила на пiдлогу саквояж з килимовою дорiжкою.


"Ледi Фэйрклоу," звернувся Холмс до знову прибула, " дозвольте представити вам мого колегу, доктора Ватсона. Звичайно, ви зна"те, хто я, i саме тому прийшли за мо"ю допомогою. Але спочатку, будь ласка, погрiйтеся бiля камiна. Доктор Ватсон принесе пляшку брендi, яким ми пiдкрiпимо гарячий чай, який готу" мiсiс Хадсон.


Новоприбула не вимовила нi слова, але по ╖╖ обличчю було видно, що вона здивована тим, що Холмс дiзнався, хто вона i де знаходиться без попередження. На нiй була стильна шапка, оторочена темним хутром, i ретельно зшите пальто з вiдповiдними прикрасами на комiрi та манжетах. На ногах у не╖ були чоботи, якi ховалися пiд нижнiм подолом пальто.


Я допомогла ╖й зняти верхнiй одяг. До того часу, як я повiсила ╖╖ на вiшалку, ледi Фэйрклоу зручно влаштувалася в нашому найкращому крiслi, простягнувши тонкi руки до весело пляшущему полум'я. Вона зняла рукавички i з удаваною недбало╖ акуратнiстю поклала ╖х на дерев'яний пiдлокiтник свого крiсла.


" Мiстер Холмс, - сказала вона голосом, в якому в рiвнiй мiрi чулися культурна делiкатнiсть i ледь стримуваний жах. - Перепрошую, що турбую вас i доктора Ватсона в таку пiзню годину, але...


" Нема" необхiдностi в вибаченнях, ледi Фэйрклоу. Навпаки, вас слiд похвалити за те, що ви проявили мужнiсть перетнути Атлантику в розпал зими, а капiтана пароплава "Мурания" слiд привiтати з успiшним переходом. На жаль, нашi митники затримали вашу висадку, але тепер, коли ви тут, можливо, ви просвiтiть доктора Ватсона i мене щодо проблеми, з якою зiткнувся ваш брат, мiстер Фiлiп Ллевеллiн.


Якщо ледi Фэйрклоу i була вражена тим, що Холмс дiзнався без ╖╖ подання, то вона була вражена цi"ю заявою, що перевершу" мо╖ мiзернi можливостi описати його. Вона пiднесла руку до щоки, яка в льстивом свiтлi танцюючого полум'я пiдкреслювала гладкiсть шкiри i витонченiсть вигину.


"Мiстер Холмс!" вигукнула вона. - звiдки ви все це зна"те?


" Нiчого особливого, ледi Фэйрклоу, потрiбно просто тримати сво╖ почуття напоготовi, а розум активним. Погляд, кинутий Холмсом в мою сторону, був непри"мний, але я вiдчув, що не можу протестувати в присутностi гостя i потенцiйного клi"нта.


"Це ви так говорите, мiстере Холмсе, але я читала про вашi подвиги, i в багатьох випадках вони здаються майже надприродними," вiдповiла ледi Фэйрклоу.


" Нi в найменшiй мiрi. Давайте розглянемо цей випадок. На вашому валiзi паперовий ярлик "Блю Стар Лайн". "Мурания" i "Лемурия" " провiдними океанськими лайнерами Blue Star Line, що курсують поперемiнно по схiдним i захiдним трансатлантичним морських шляхiв. Навiть побiжний погляд на daily shipping news показу", що "Мурания" повинна була прибути в Лiверпуль сьогоднi рано вранцi. Якби корабель прибув у порт навiть так пiзно, як у десять годин, враховуючи той факт, що по╖здка залiзницею з Лiверпуля в Лондон займа" всього двi години, ви добралися б до нашого мiста до полудня. Ще щонайбiльше годину шляху вiд залiзнично╖ станцi╖ до Бейкер-стрiт, i ви були б у нашiй дверi до першо╖ години дня. I все ж, - сказав Холмс, глянувши на годинник ormolu, що стояли у нас на камiннiй полицi, - ви прибули на диво вчасно - в десять годин пiсля меридiана.


" Але, Холмс, - втрутився я, - у ледi Фэйрклоу, можливо, були iншi справи, якi потрiбно було виконати, перш нiж прийти до нас.


" Нi, Ватсон, нема". Боюся, вам не вдалося зробити правильний висновок з того, що ви, безсумнiвно, спостерiгали. Ви помiтили, чи не так, що ледi Фэйрклоу захопила з собою свiй саквояж?


Я визнав себе винним за цим звинуваченням.


"Безсумнiвно, якби ледi Фэйрклоу не дiяла у великому поспiху, вона вирушила б у свiй готель, освежилась i залишила свiй багаж там, перш нiж вiдправитися на Бейкер-стрiт. Той факт, що у не╖ з собою тiльки одне мiсце багажу, ще раз свiдчить про те, з якою поспiшнiстю вона залишила свiй будинок у Канадi. Отже, Ватсон, що могло змусити ледi Фэйрклоу вiдправитися в подорож в такому поспiху?


Я похитав головою. " Зiзнаюся, я в розгубленостi.


"Всього вiсiм днiв тому в "Дейлi Мейл" з'явилося повiдомлення з позначкою "Мартир Тидл", мiсто, розташований на кордонi Англi╖ i Уельсу щодо та"мничого зникнення мiстера Фiлiпа Левелiна. Було б час, щоб звiстка дiйшла до ледi Фэйрклоу в Понтефрактi за трансатлантичного кабелю. Побоюючись, що затримка з прибуттям у порт i посадкою наМуранию" призведе до нестерпного затримцi, ледi Фэйрклоу наказала сво╖й поко╖вцi укласти в ╖╖ саквояж як можна менше предметiв першо╖ необхiдностi. Потiм вона попрямувала в Галiфакс, звiдки Мурания вiдбула i, прибувши в Лiверпуль сьогоднi вранцi, повинна була вiдразу ж вiдправитися в Лондон. Однак вона прибула приблизно на одинадцять годин пiзнiше, нiж вiд не╖ можна було чекати. Оскiльки наше залiзничне сполучення залиша"ться безперебiйним навiть у найсуворiших клiматичних умовах, вiдповiдальнiсть за це могла нести тiльки митна служба, в рiвнiй мiрi вiдома сво"ю пунктуальнiстю i повiльнiстю ".


Знову повернувшись до ледi Фэйрклоу, Холмс сказав: "Вiд iменi Митно╖ служби ╥╖ Величностi, ледi Фэйрклоу, я приношу сво╖ вибачення".


Пролунав стукiт у дверi, i з'явилася мiсiс Хадсон, несучи тацю з гарячим ча"м та гарячими бутербродами. Вона поставила все це на стiл i пiшла.


Ледi Фэйрклоу подивилася на частування i сказала: "О, я просто не могла".


"Нiсенiтниця", - наполягав Холмс. "Ви завершили важке подорож та збира"теся на небезпечне пiдпри"мство. Ви повиннi зберiгати сили". Вiн встав i додав брендi в чай ледi Фэйрклоу, потiм владно схилився над нею, поки вона поглинала напiй i два сендвiча.


"Напевно, я все-таки зголоднiв", - зiзналася вона нарештi. Я був радий побачити, що на ╖╖ щоки поверта"ться рум'янець. Я був серйозно стурбований ╖╖ самопочуттям.


- А тепер, ледi Фэйрклоу, - сказав Холмс, - можливо, вам варто вiдправитися в готель i вiдновити сили, добряче виспавшись. Сподiваюся, у вас заброньований столик?


- О, звичайно, в "Кларидже". Завдяки люб'язностi "Блю Стар Лайн" для мене був замовлений номер люкс. Але я не мiг зараз вiдпочивати, мiстере Холмс. Я дуже засмучений, щоб заснути, поки не поясню вам, у чому моя потреба, i не отримаю ваших запевнень в тому, що ви i доктор Ватсон вiзьметеся за мою справу. У мене достатньо грошей, якщо вас це турбу"."


Холмс вказав, що фiнансовi подробицi можуть почекати, але я був радий, що мене включили в список потребують нашого гостя. Так часто я ловлю себе на тому, що до мене ставляться як до чогось само собою зрозумiлого, хоча насправдi я довiрений спiвробiтник Холмса, як вiн сам неодноразово визнавав.


"Дуже добре", - кивнув Холмс, сiдаючи навпроти ледi Фэйрклоу. "Будь ласка, розкажiть менi вашу iсторiю сво╖ми словами, як можна точнiше описуючи деталi".


Ледi Фэйрклаф осушила свою чашку i почекала, поки Холмс знову наповнить ╖╖ брендi i додасть трохи Дарджiлiнга. Вона зробила ще один солiдний ковток i приступила до сво"╖ розповiдi.


"Як ви зна"те, мiстер Холмс i доктор Ватсон, я народився в Англi╖ i походив iз старовинного роду. Незважаючи на нашi стародавнi валлiйськi зв'язку та прiзвище, ми були англiйцями тисячу рокiв. Я був старшим з двох дiтей, молодшим був мiй брат Фiлiп. Як дочка, я не бачила для себе великого майбутнього на рiдних островах i прийняла пропозицiю руки i серця, зроблене мо╖м чоловiком, лордом Фэйркло, чи╖ канадськi володiння значнi i який висловив менi бажання емiгрувати в Канаду i там побудувати нове життя, яку ми роздiлили б ".


Я дiстав свiй блокнот та авторучку i почав робити позначки.


"Приблизно в цей же час мо╖ батьки обо" загинули в результатi жахливо╖ аварi╖, зiткнення двох по╖здiв у Швейцарських Альпах пiд час вiдпустки за кордоном. Вiдчуваючи, що пишна весiлля було б проявом неповаги до покiйного, ми з лордом Фэйрклоу тихо повiнчалися i по╖хали з Англi╖. Ми щасливо жили в Понтефрактi, Канада, поки мiй чоловiк не зник ".


"Дiйсно," втрутився Холмс, " я читав про зникнення лорда Фэйрклоу. Я помiчаю, що ви досi назива"те його сво╖м чоловiком, а не покiйним чоловiком, i я не бачу нiяко╖ траурно╖ пов'язки на вашому одязi. Ви вiрите, що ваш чоловiк живий досi?"


Ледi Фэйрклоу на мить опустила очi, i на ╖╖ щоках спалахнув рум'янець. "Хоча наш шлюб був в деякому родi шлюбом за розрахунком, я виявила, що дуже сильно полюбила свого чоловiка. Мiж нами не було нiяких розбiжностей, якщо вас це турбу", мiстере Холмс.


" Нi в найменшiй мiрi, ледi Фэйрклоу.


" Спасибi. "Вона сьорбнула зi сво"╖ чашки. Холмс уважно подивився на не╖, потiм знову налив в не╖ води. "Спасибi," повторила ледi Фэйрклоу.


"Мiй чоловiк листувався зi сво╖м швагром - мо╖м братом - i, пiсля одруження мого брата, з дружиною мого брата протягом деякого часу, перш нiж вiн зник.


"Я бачила конверти по мiрi того, як вони приходили i йшли, але менi нiколи не дозволялося навiть поглянути на ╖х вмiст. Прочитавши кожне тiльки що доставлене лист, мiй чоловiк спалював його i розтоплював попiл до тих пiр, поки його не вдалося вiдновити. Отримавши одне дуже довгий лист - я могла сказати, що воно було довгим, судячи по вазi конверта, в якому воно прийшло, - мiй чоловiк викликав плотнiков i пiдготував опечатаних кiмнату, в яку менi було заборонено входити. Звичайно, я пiдкорилася наказу мого чоловiка.


"Мудра полiтика," вставив я. " Всiм вiдома iсторiя Синьо╖ Бороди.


"Вiн замикався у сво╖й особистiй кiмнатi на годинник, iнодi на днi. Насправдi, коли вiн зникав, я майже очiкував, що вiн повернеться в будь-який момент ". Ледi Фэйрклоу притиснула руку до горла. "Будь ласка," м'яко сказала вона, "прошу у вас вибачення за нетактовнiсть, але менi раптом стало так тепло". Я вiдвiв погляд, а коли знову подивився на не╖, то помiтив, що верхнiй ╜удзик ╖╖ блузки була розстебнута.


" Мого чоловiка нема" вже два роки, i всi, крiм мене, вважають його померлим, i я визнаю, що навiть мо╖ надi╖ дуже слабкi. У перiод листування мiж мо╖м чоловiком i мо╖м братом мiй чоловiк почав час вiд часу вiддалятися вiд усього людського суспiльства. Поступово частота i тривалiсть його зникнень збiльшувалися. Я боявся, сам не знаю чого, - можливо, що вiн пристрастився до якогось наркотику або невыразимому пороку, вдаючись якому вiддавав перевагу iзоляцiю. Я припустив, що вiн розпорядився побудувати запечатану кiмнату саме для цi"╖ мети, i вирiшив, що я повинен дiзнатися ╖╖ секрет.


Вона схилила голову i зробила серiю довгих, переривчастих вдихiв, вiд яких ╖╖ витончена груди помiтно здiймалися. Через деякий час вона пiдняла обличчя. ╥╖ щоки були мокрими вiд слiз. Вона вiдновила свою розповiдь.


"Я викликала слюсаря з села i переконала його допомогти менi проникнути всередину. Коли я, нарештi, опинилася в пота"мнiй кiмнатi мого чоловiка, я виявила, що стою перед кiмнатою, повнiстю позбавлено╖ яких-небудь особливостей. Стеля, стiни, пiдлога були простими i позбавленими прикрас. Не було нi вiкон, нi камiна, нi якогось iншого виходу з кiмнати."


Холмс кивнув, насупившись. Нарештi вiн запитав: "Отже, в кiмнатi не було нiчого примiтного?"


" Так, мiстер Холмс, був. "Вiдповiдь ледi Фэйрклоу так вразив мене, що я мало не впустив авторучку, але взяв себе в руки i повернувся до сво╖х нотаток.


"Спочатку кiмната здавалася iдеальним кубом. Стеля, пiдлога i чотири стiни здавалися абсолютно квадратними i розташовувалися пiд точним прямим кутом один до одного. Але поки я стояв там, менi здалося, що вони ... я вважаю, зрушилися - це саме близьке, що я можу сказати, мiстер Холмс, але насправдi вони не рухалися якимось знайомим чином. I все ж ╖х форма здавалася iнший, а кути - дивними, тупими i вiдкривалися в iншi - як би це висловитися - вимiрювання."


Вона схопила Холмса за зап'ястя сво╖ми витонченими пальцями i благально нахилилася до нього. "Ви вважа"те мене божевiльною, мiстере Холмсе? Невже мо" горе довело мене до межi божевiлля? Бувають моменти, коли менi зда"ться, що я бiльше не можу виносити дивацтв.


"Ви безумовно не божевiльна", - сказав Холмс. "Ви натрапили на одне з найбiльш дивних i небезпечних явищ, про який ледь пiдозрюють навiть самi просунутi математичнi теоретики i про який навiть вони говорять лише самим обережним пошепки".


Вiн вивiльнив руку з ╖╖ хватки, похитав головою i сказав: "Якщо дозволяють вашi сили, ви повиннi продовжити свою розповiдь, будь ласка".


"Я постараюся", - вiдповiла вона.


Я чекав, тримаючи авторучку над блокнотом.


Наш вiдвiдувач здригнувся, нiби вiд страшного спогади. "Як тiльки я покинув та"мну кiмнату запечатав ╖╖ за собою, я спробував повернутися до нормального життя. Минуло кiлька днiв, коли мiй чоловiк з'явився знову, вiдмовляючись, як зазвичай, давати будь-якi пояснення щодо свого недавнього мiсцезнаходження.


"Незабаром пiсля цього моя дорога подруга, яка живе в Квебеку, народила дитину. Я по╖хала побути з нею, коли надiйшла звiстка про великого землетрусу в Понтефрактi. В результатi цi"╖ катастрофи в землi утворилася трiщина, i наш дiм був повнiстю поглинений. На щастя, я залишився в станi фiнансово╖ незалежностi i нiколи не страждав вiд матерiальних нестаткiв. Але я бiльше нiколи не бачила свого чоловiка. Бiльшiсть вважа", що вiн був у будинку на момент зникнення був убитий вiдразу ж, але я зберiгаю надiю, якою б слабкою вона не була, що вiн, можливо, якимось чином вижив.


Вона зробила паузу, щоб взяти себе в руки, потiм продовжила:


"Але, боюся, я забiгаю вперед. Незадовго до того, як мiй чоловiк наказав побудувати для нього опечатаних кiмнату, мiй брат Фiлiп оголосив про сво╖ заручини i дату майбутнього весiлля. Я вважала, що короткий строк його передбачувано╖ заручин був неналежним, але, беручи до уваги мо" власне замiжжя i вiд'╖зд до Канади так скоро пiсля смертi мо╖х батькiв, я була не в тому становищi, щоб засуджувати Фiлiпа.


"Ми з чоловiком забронювали квиток в Англiю, насправдi на "Лемурi╖", i з Лiверпуля вирушили на сiмейнi землi в Мартир Тидл".


Вона похитала головою, немов намагаючись позбутися вiд непри"много спогади.


"Прибувши в Антрацитовий палац, я був вражений зовнiшнiстю мого брата".


В цей момент я перервав нашого гостя питанням.


" Антрацитовий палац? Хiба це не незвичну назву для сiмейного особняка?


"Наша сiмейна резиденцiя була названа так на честь мого предка, сера Ллевиса Левелiна, який збив сiмейний стан i ма"ток, керуючи мережею успiшних вугiльних шахт. Як ви, напевно, зна"те, цей регiон багатий антрацитом. Ллевеллины стали пiонерами сучасних методiв видобутку корисних копалин, якi заснованi на гелигнитовых вибухових речовинах для розпушення покладiв вугiлля, якi шахтарi вивозять зi сво╖х рiдних дiлянок. В районi Мартир-Тидхл, де розташований Антрацитовий палац, донинi чути гуркiт гелигнитовых зарядiв, а запаси вибухово╖ речовини зберiгаються в головних частинах шахт".


Я подякував ╖й за роз'яснення i запропонував ╖й продовжити свою розповiдь.


"Мiй брат був акуратно причесаний i одягнений, але його руки тремтiли, щоки запали, а в очах був переляканий, зацькований погляд", - сказала вона. "Коли я вiдвiдав дiм мого дитинства, я був вражений, виявивши, що його внутрiшня архiтектура змiнилася. Тепер там була запечатана кiмната, точно така ж, як у Понтефрактi. Менi не дозволили входити в ту кiмнату. Я висловив сво" занепоко"ння з приводу зовнiшнього вигляду мого брата, але вiн наполiг на тому, що з ним все в порядку, i представив свою наречену, яка вже жила в Палацi ".


Я судорожно перевела подих.


"Так, доктор", - вiдповiла ледi Фэйрклоу, "ви правильно мене почули. Це була жiнка зi смаглявим циганським кольором обличчя, блискучими соболиными волоссям i бiгаючими очима. Вона менi вiдразу не сподобалася. Вона назвала сво" iм'я, не чекаючи, поки Фiлiп представить ╖╖ належним чином. Вона повiдомила, що ╖╖ дiвоче прiзвище - Анастасiя Ромеллу. Вона стверджувала, що ма" благородну угорську кров, поляга" в союзi з Габсбургами, так i з Романовими.


"Хм," пробурчав я, "схiдно"вропейська знати варто пiвпеннi за дюжину, i навiть при цьому три чвертi з них несправжнi".


"Можливо, це i так," гаркнув на мене Холмс, - але ми не зна"мо, чи були вiрчi грамоти згадано╖ ледi iншими, нiж справжнi". Вiн спохмурнiв i вiдвернувся. " Ледi Фэйрклоу, будь ласка, продовжуйте.


"Вона наполягла на тому, щоб надiти свiй мiсцевий костюм. I вона переконала мого брата замiнити його шеф-кухаря на кухаря за ╖╖ власним вибором, якого вона привезла зi сво"╖ батькiвщини i який замiнив наше звичайне меню з хорошою англiйсько╖ кухнi незнайомими стравами, пахнуть дивними спецiями i невiдомими iнгредi"нтами. Вона iмпортувала дивнi вина i замовляла подавати ╖х до страв.


Я недовiрливо похитав головою.


Останньою краплею став день ╖╖ весiлля з мо╖м братом. Вона наполягла на тому, щоб ╖╖ видав за не╖ похмурий смаглявий чоловiк, який з'явився з цi"╖ нагоди, виконав свiй обов'язок, а потiм зник. Вона...


"Хвилинку, будь ласка," перервав його Холмс. - Прошу вибачення, ви говорите, що цей чоловiк зник. Ви ма"те на увазi, що вiн передчасно пiшов?


" Нi, я зовсiм не це мала на увазi. "Ледi Фэйрклоу була явно схвильована. Хвилину тому здавалося, що вона ось-ось розплачеться. Тепер вона була зла i горiла бажанням викласти всю свою iсторiю.


"У зворушливий момент вiн поклав руку наречено╖ на руку нареченого. Потiм вiн пiдняв свою руку. Я думав, що його намiром було благословити пару, але це було не так. Вiн зробив жест рукою, немов здiйснюючи мiстичний знак."


Вона пiдняла руку з колiн, але Холмс рiзко обiрвав ╖╖: "Попереджаю вас, не намагайтеся повторити цей жест! Будь ласка, якщо можете, просто опишiть його доктору Ватсону i менi".


"Я не змогла б вiдтворити цей жест, навiть якщо б спробувала", - сказала ледi Фэйрклоу. "Вiн не пiдда"ться iмiтацi╖. Боюся, я навiть не зможу точно описати його. Я був зачарований i спробував простежити за рухом пальцiв темноволосого людини, але не змiг. Здавалося, вони зникали i з'являлися знову шокуючим чином, а потiм, без подальшого попередження, вiн просто зник. Кажу вам, мiстере Холмсе, в одну мить темний чоловiк був там, а потiм зник.


" I нiхто бiльше не звернув на це уваги, мiледi?


" Очевидно, нiхто цього не зробив. Можливо, всi погляди були прикутi до нареченому i нареченiй, хоча, по-мо"му, я помiтив, як головуючий чиновник обмiнявся кiлькома поглядами з темноволосим чоловiком. Звичайно, це було до його зникнення.


Холмс у глибокiй задумi потер пiдборiддя. В кiмнатi зависла тиша, порушувана тiльки тиканьем годин ormolu i свистом вiтру в карнизах. Нарештi Холмс заговорив:


"Це не може бути нiчим iншим, як Знайомий Вуриша", - сказав вiн.


" Знак Вуриша? - Запитально повторила ледi Фэйрклоу.


Холмс сказав: "Неважливо. З кожною миттю ста" все цiкавiшим, а також небезпечнiше. Ще одне питання, якщо можна. Хто був офiцiйною особою, яка головувала на весiллi? Я б припустив, що вiн був священиком Англiкансько╖ церкви.


"Нi", - ледi Фэйрклоу знову похитала головою. "Офiцiйна особа не було нi ╖м, нi членом англiканського духовенства. Вiнчання робила жiнка".


Я ахнув вiд подиву, викликавши ще один пильний погляд Холмса.


"На нiй були такi одягу, яких я нiколи не бачив", - продовжив наш гiсть. "Там були символи, як астрономiчними, так i астрологiчнi, вишитi срiбною ниткою i золотом, зеленими, синiми та червоними. Були й iншi символи, зовсiм незнайомi менi, наводять на думку про дивну геометрi╖ i незвичайних формах. Сама церемонiя проводилася мовою, яко╖ я нiколи ранiше не чув, а я в деякому родi лiнгвiст, мiстере Холмс. Менi зда"ться, я розрiзнив кiлька слiв на давньо"гипетському, фразу коптсько-грецькому i кiлька натякiв на санскрит. Iншi слова я взагалi не дiзнався."


Холмс кивнув. Я бачив, як у його очах зроста" збудження, яке я помiчав тiльки тодi, коли перед ним ставили захоплюючу завдання.


Вiн запитав: "Як звали цього чоловiка?"


" ╥╖ звали, - промовила ледi Фэйрклоу крiзь зуби, зцiпленi вiд гнiву або, можливо, в спробi не дати ╖м стукати вiд страху, - Володимир Людмила Петрiвна Романова. Вона претендувала на титул архi"пископа Храму Мудростi Темних Небес.


"Чому- чому!" вигукнув я. " Я нiколи нi про що подiбне не чув! Це чисте богохульство!"


" Це щось набагато гiрше, нiж богохульство, Ватсон. Холмс схопився на ноги i швидко попростував взад-вперед. В якийсь момент вiн зупинився бiля нашого вiкна, намагаючись не потрапляти на очi тим, хто ховався внизу. Вiн подивився вниз, на Бейкер-стрiт, що я бачив багато разiв за роки нашого спiльного життя.


Потiм вiн зробив те, чого я ранiше не бачив. Вiдсунувшись ще далi, вiн подивився вгору. Що вiн сподiвався побачити в потемнiлому зимовому небi, крiм падаючих снiжинок, я насилу мiг собi уявити.


"Ледi Фэйрклоу," промовив вiн нарештi спiвуче, " ви проявили вражаючу силу i мужнiсть у сво"му виступi тут цi"╖ ночi. Тепер я попрошу доктора Ватсона проводити вас в готель. Ви, зда"ться, згадували "Клерiдж". Я попрошу доктора Ватсона залишатися в вашому номерi до кiнця ночi. Запевняю вас, ледi Фэйрклоу, що у нього бездоганний характер, i його присутнiсть жодним чином не скомпромету" вашу доброчеснiсть.


" Навiть якщо i так, Холмс, - заперечив я, - чеснота ледi - це одне, а ╖╖ репутацiя - зовсiм iнше.


Це питання дозволила сама ледi Фэйрклоу. "Доктор, хоча я цiную вашу турботу, ми ма"мо справу з дуже серйозною справою. Я прийму пiдозрiлi погляди снобiв i усмiшки слуг, якщо буде потрiбно. На карту поставлено життя мого чоловiка i мого брата ".


Не в силах встояти перед доводами ледi, я виконав вказiвок Холмса i проводив ╖╖ в "Клерiдж". За його наполяганням я навiть зайшов так далеко, що озбро╖вся великим револьвером, який засунув за халяву сво╖х вовняних штанiв. Холмс також попередив мене, щоб я нiкому, крiм себе, не дозволяв входити в апартаменти ледi Фэйрклоу.


Як тiльки моя тимчасова пiдопiчна пiшла, я всiлася в крiсло з прямою спинкою, приготувавшись провести нiч за розкладанням пасьянсу. Ледi Фэйрклаф надiлу блузку i сiтку для волосся i забралася в свою постiль. Я визнаю, що мо╖ щоки горiли, але я нагадав собi, що в якостi лiкаря я звик спостерiгати за пацi"нтами в роздягненому виглядi i, безсумнiвно, мiг би взяти на себе роль батькiвства, доглядаючи за цi"╖ вiдважно╖ ледi.


* * * *


Пролунав гучний стукiт у дверi. Я рiзко прокинувся, усвiдомивши, до свого жаль, що заснув за сво"ю грою в самотi. Я пiднявся на ноги, пiдiйшов до лiжка ледi Фэйрклоу i переконався, що вона неушкоджена, а потiм став бiля дверей в ╖╖ поко╖. У вiдповiдь на мою вимогу назвати iм'я нашого вiдвiдувача чоловiчий голос просто оголосив: "Обслуговування номерiв, шеф".


Моя рука була вже на двернiй ручцi, iнша - на клямцi, коли я згадав попередження Холмса на Бейкер-стрiт: нiкого не впускати. Безсумнiвно, щiльний снiданок припав би до речi, я майже мiг вiдчути смак копчено╖ риби, тостiв i джему, якими нас пригостила б мiсiс Хадсон, чи ми все ще вдома. Але Холмс був наполегливий. Що робити? Що робити?


"Ми не замовляли снiданок," сказала я через важку дубову дверi.


" Люб'язно надане керiвництвом, шеф.


Можливо, подумав я, я мiг би допустити офiцiанта, що несе ╖жу. Який у цьому може бути шкода? Я потягнувся до засувцi тiльки для того, щоб виявити, що мою руку вiдсмику" iнша рука ледi Фэйрклоу. Вона встала з лiжка i перетнула кiмнату, боса i одягнена тiльки в нiчну сорочку. Вона енергiйно замотала головою, вiдводячи мене вiд дверей, яка залишалася замкнутою для будь-якого проникнення. Вона вказала на мене, зображуючи мова. ╥╖ повiдомлення було ясним.


"Залиште наш снiданок в холi," проiнструктував я офiцiанта. " Ми скоро самi принесемо. Ми ще не готовi.


"Не можу цього зробити, сер", - наполягав офiцiант. "Будь ласка, сер, не створюйте менi проблем з адмiнiстрацi"ю, шеф. Менi треба викотити вiзок у вашу кiмнату i залишити пiднос. У мене будуть непри"мностi, якщо я цього не зроблю, шеф.


Його благання майже переконала мене, але ледi Фэйрклоу стала мiж мною i дверима, схрестивши руки на грудях i з рiшучим виразом обличчя. Вона ще раз показала, що я повинен вiдiслати офiцiанта.


" Вибач, друже, але я змушений наполягати. Просто залиш пiднос за дверима. Це мо" останн" слово.


Офiцiант бiльше нiчого не сказав, але менi здалося, що я чую його неохоче кроки вiддалялися.


Я пiшов, щоб зробити ранкове обмивання, поки ледi Фэйрклоу одягалася.


Незабаром у дверi знову постукали. Побоюючись найгiршого, я вихопив револьвер. Можливо, це було щось бiльше, нiж невiрно спрямований замовлення на обслуговування номерiв.


"Я сказав тобi забиратися", - наказав я.


" Ватсон, старина, вiдкрийте. Це я, Холмс.


Голос був пiзнаваний безпомилково; я вiдчув, як з мо╖х плечей звалилася тяжкiсть в сто стоунiв. Я вiдсунула дверну клямку i вiдступила вбiк, коли в квартиру увiйшов найкращий i мудрий чоловiк, якого я коли-небудь знала. Я виглянула в коридор пiсля того, як вiн пройшов через дверний прорiз. Не було нiяких ознак службово╖ вiзки або пiдноса з снiданком.


- Що ви шука"те, Ватсон? - спитав Холмс.


Я пояснив iнцидент з викликом до обслуговування номерiв.


"Ви добре попрацювали, Ватсон", - привiтав вiн мене. "Ви можете бути впевненi, що це був не офiцiант, i його мiсiя не полягала в наданнi послуг ледi Фэйрклоу i вам. Я провiв нiч, переглядаючи сво╖ файли та деякi iншi джерела щодо дивного установи, вiдомого як Храм Мудростi Темних Небес, i можу сказати вам, що ми пливемо по небезпечних водах.


Вiн повернувся до ледi Фэйрклоу. " Будь ласка, проводьте доктора Ватсона i мене в Мартир Тидл. Ми негайно вируша"мо. ╢ шанс, що ми ще зможемо врятувати життя вашого брата, але ми не можемо втрачати часу.


Не вагаючись, ледi Фэйрклоу пiдiйшла до гардеробу, причепила капелюшок до волосся i одягла те ж саме тепле пальто, що було на нiй, коли я вперше побачив ╖╖, всього кiлька годин тому.


"Але, Холмс," запротестував я, " ми з ледi Фэйрклоу ще не снiдали.


" Не звертайте уваги на свiй шлунок, Ватсон. Не можна втрачати часу. Ми можемо купити сендвiчi у продавця на станцi╖.


* * * *


Майже ранiше, нiж я можу судити, ми вже сидiли в купе першого класу, прямуючи на захiд, в Уельс. Стримавши сво" слово, Холмс подбав про те, щоб нас нагодували, i я, наприклад, вiдчув себе краще вiд того, що з'╖в хоча б легкий i неформальний обiд.


Буря нарештi вщухла, i яскраве сонце сяяло з слiпучо-блакитного неба, висвiтлюючи поля i схили гiр, покритi бездоганним шаром чисто╖ бiлизни. Чи можна було сумнiватися в доброзичливостi всесвiту; я вiдчував себе майже школярем, якi вирушають на канiкули, але побоювання ледi Фэйрклоу i серйозне поведiнку Холмса повернули мо" воспарившее настрiй на землю.


"Саме цього я й побоювався, ледi Фэйрклоу", - пояснив Холмс. "I ваш брат, i ваш чоловiк були залученi в порочне культ, який загрожу" самiй цивiлiзацi╖, якщо його не зупинити".


" Культ? - Луною повторила ледi Фэйрклоу.


"Дiйсно. Ви сказали менi, що "пископ Романова була представником Храму Мудростi Темних Небес, чи не так?"


" Вона так назвала себе, мiстер Холмс.


"Так. I у не╖ не було б причин брехати, не те щоб будь-який мешканець цього брудного гнiзда вагався б зробити це, якби це допомогло ╖х планам. Храм Мудростi - маловiдома органiзацiя - я б не зважився присво╖ти ╖м назву "релiгiя" - давнього походження. Вони зберiгали потайну позицiю в очiкуваннi якогось космiчного катаклiзму, який, я боюся, майже наздогнав нас ".


" Космiчний- космiчний катаклiзм? Послухайте, Холмс, не занадто це мелодраматично? - Запитав я.


" Дiйсно, Ватсон. Але, тим не менш, це так. Вони вiдносяться до майбутнього часу, "коли зiрки будуть правильними'. Як тiльки цей момент настане, вони мають намiр здiйснити нечестивий обряд, який "вiдкри" портал", що б це не значило, щоб впустити сво╖х господарiв на землю. Тодi члени Храму Мудростi стануть наглядачами i гнобителями всього людства на службi у жахливих володарiв, яких вони впустять в наш свiт ".


Я недовiрливо похитав головою. За вiкнами нашого купе я побачив, що наш по╖зд наближа"ться до естакадi, яка перевезе нас через рiчку Северн. Пройде зовсiм небагато часу, перш нiж ми затрима"мося в Мартир-Тидле.


"Холмс," сказав я, "я б нiколи не засумнiвався в вашому словi".


"Я знаю це, старовина", - вiдповiв вiн. "Але тебе щось турбу". Викладай!"


"Холмс, це божевiлля. Повелитель жаху, вiдкривають портали, нечестивi обряди - це щось зi сторiнок "жахливого пеннi". Ви ж не дума"те, що ледi Фэйрклоу i я повiримо всьому цьому?


" Але я вiрю, Ватсон. Ви повиннi повiрити в це, тому що все це правда i смертельно серйозно. Ледi Фэйрклоу- Ви мали намiр врятувати свого брата i, якщо можливо, свого чоловiка, але насправдi ви втягнули нас в гру, ставкою в якiй " не один або два простих людини, а доля нашо╖ планети.


Ледi Фэйрклоу зняла з зап'ястя носовичок i промокнула очi. "Мiстер Холмс, я бачив ту дивну кiмнату в Ллевеллiн-холi в Понтефрактi, i я можу вiрити кожному вашому слову, хоча я згоден з доктором Ватсоном щодо фантастичнiсть того, що ви говорите. Можу я запитати, звiдки ви про це зна"те?


"Дуже добре," погодився Холмс, " ви ма"те право на цю iнформацiю. Перед тим, як ми залишили "Клерiдж", я сказав вам, що провiв нiч у пошуках. У мо╖й бiблiотецi багато книг, бiльшiсть з яких вiдкритi для мого колеги, доктора Ватсона, та iнших людей добро╖ волi, як, безсумнiвно, i вiн. Але " й iншi, якi я тримаю пiд замком."


"Я вiддаю собi звiт у цьому, Холмс," втрутився я, " i повинен визнати, що мене зачепило ваше небажання подiлитися зi мною цими томами. Я часто задавався питанням, що в них мiститься.


" Добрий Ватсон, запевняю вас, це було зроблено для вашо╖ ж безпеки. Ватсон, ледi Фэйрклаф, серед цих книг - "Про мундирах аменазантов i сомбриозос" Карлоса Альфредо де Торрiхоса, "Эмморрагия Санте" Лу╖джi Умберто Россо i "Кращi друзi Тугендхафта" Генрiха Людвiга Георга фон Фельденштейна, а також роботи блискучого мiстера Артура Мейчена, про який ви, можливо, чули. Цi томи - деяким з них бiльше тисячi рокiв i в них згадуються ще бiльш вiддаленi джерела, походження яких губиться в туманi давнину, - лякаюче послiдовнi у сво╖х прогнозах. Бiльш того, деякi з них, ледi Фэйрклоу, вiдносяться до якогось могутнього i жахливого мiстичного жесту.


Хоча Холмс звертався до нашо╖ супутницi жiночо╖ статi, я запитав: "який Жест, Холмс? Мiстичний жест? Що це за нiсенiтниця?"


" Зовсiм не нiсенiтниця, Ватсон. Ви, безперечно, зна"те про рух, яке нашi римськi брати називають 'перехреститися'. У "вре╖в " жест кабалiстичного походження, який, як стверджу"ться, приносить удачу, а цигани роблять знак, вiдвiдний пристрiт. Кiлька азiатських рас виконують "танцi рук", церемонi╖ релiгiйного або магiчного значення, включаючи знамениту ху-ла, вiдому на островах Оаху i Мау╖ в Гавайському архiпелазi."


" Але все це дурнi забобони, привиди бiльш раннiй i легковерной епохи. Звичайно, в них нема" нiчого особливого, Холмс!


" Я хотiв би отримати вашу впевненiсть, Ватсон. Ти людина науки, за що я тебе хвалю, але 'На небi i землi " набагато бiльше речей, Горацiо, нiж може приснитися тво"╖ фiлософi╖'. Не поспiшайте, Ватсон, вiдкидати старi вiрування. Найчастiше вони мають пiд собою фактичну основу."


Я похитав головою i знову перевiв погляд на зимову мiсцевiсть, по якiй про╖жджав наш екiпаж. Холмс звернувся до нашого супутника:


" Ледi Фэйрклоу, ви згадали про дивний жест, який зробив смаглявий незнайомець в кiнцi весiльно╖ церемонi╖ вашого брата.


"Так, я це зробив. Це було так дивно, я вiдчув себе майже так, як нiби мене затягувало в iнший свiт, коли вiн рухав рукою. Я намагався стежити за рухами, але не мiг. А потiм вiн зник.


Холмс швидко кивнув.


" Знак Вуриша, ледi Фэйрклоу. Незнайомець робив Знак Вуриша. Вiн згаду"ться в роботах Мейчена та iнших. Це дуже потужний i дуже злий жест. Тобi пощастило, що тебе не затягнуло в той iнший свiт, дiйсно пощастило ".


* * * *


Незабаром ми дiсталися до найближчо╖ до Мартир Тидлу залiзнично╖ станцi╖. Ми вийшли з нашого купе i незабаром влаштувалися в скрипучому возi, водiй яко╖ пiдiгнав свою команду i попрямував до "Антрацитовий палац". За його поведiнцi було очевидно, що ма"ток було знайомо╖ пам'яткою в цьому регiонi.


"Коли ми прибудемо в ма"тку, нас зустрiне мiсiс Моррiссi, наша економка", - сказала ледi Фэйрклоу. "Саме вона повiдомила менi про скрутному становищi мого брата. Вона остання з наших старовинних слуг, що залишилася з Ллевеллинами з Мартир-Тiдла. Одного за iншим нова власниця ма"тку органiзувала ╖х вiд'╖зд i замiнила ╖х смаглявою командою сво╖х спiввiтчизникiв. О, мiстер Холмс, все це так жахливо!


Холмс зробив все можливе, щоб втiшити перелякану жiнку.


Невдовзi в поле зору здався Антрацитовий палац. Як виплива" з назви, вiн був побудований з мiсцевого вугiлля. Архiтектори, i каменярi перетворили чорнi, як смола вiдкладення в будiвельнi блоки та створили будiвлю, яка височiла подiбно чорному дорогоцiнному каменю на бiлiй пiдкладцi снiгу, його зубчастi стiни виблискували в зимовому сонячному свiтлi.


Нашу пастку зустрiв слуга в лiвре╖, який наказав молодшим слугам вiднести наш убогий багаж в ма"тку. Ледi Фэйрклоу, Холмса i мене проводили в головний зал.


Будiвлю було висвiтлено величезними свiчками, полум'я яких було захищено таким чином, щоб запобiгти будь-яку небезпеку займання вугiльних стiн. Мене вразило, що Антрацитовий палац був одним з самих дивних архiтектурних споруд, з якими я коли-небудь стикався.


"Не те мiсце, в якому я хотiв би жити, а, Холмс?" Я намагався говорити легковажним тоном, але повинен зiзнатися, що менi це не вдалося.


На мiй погляд, нас змусили чекати занадто довго, але нарештi висока дерев'яна дверi вiдчинилися, i в хол увiйшла жiнка владного вигляду - екзотично╖ зовнiшностi зi смаглявим кольором обличчя, блискучими очима, соболиными локонами i шокуюче почервонiлими губами. Вона кивнула Холмсу i менi i обмiнялася холодним подобою поцiлунку з ледi Фэйркло, до яко╖ зверталася "сестра".


Ледi Фэйрклоу зажадала зустрiчi зi сво╖м братом, але мiсiс Ллевеллiн вiдмовилася розмовляти, поки нам не покажуть нашi кiмнати i у нас не буде часу пiдкрiпитися. У визначений термiн нас викликали в обiднiй зал. Я був смертельно голодний, i водночас вiдчув полегшення, а мiй апетит ще бiльше розгорiвся вiд чудових запахiв, якi з'явилися, коли ми сiли за довгий, покритий скатертиною стiл.


Були присутнi тiльки чотири людини. Це були, звичайно, Холмс i я, ледi Фэйрклоу i наша господиня, мiсiс Ллуэллин.


Ледi Фэйрклоу ще раз спробувала навести довiдки про мiсцезнаходження свого брата Фiлiпа.


╥╖ невiстка вiдповiла лише: "Вiн займа"ться сво╖м богослужiнням. Ми побачимо його, коли прийде час".


Не зумiвши дiзнатися бiльше про свого брата, ледi Фэйрклоу запитала про домробiтницi, мiсiс Моррiссi.


"У мене сумнi новини, дорога сестро", - сказала мiсiс Ллевеллiн. "Мiсiс Моррiссi дуже раптово захворiла. Фiлiп особисто по╖хав у Мартир Тидл, щоб викликати для не╖ лiкаря, але до того часу, коли вони прибули, мiсiс Моррiссi померла. Вона була похована на мiському кладовищi. Все це вiдбулося буквально минулого тижня. Я знав, що ви вже в дорозi з Канади, i вирiшив, що краще бiльше не засмучувати вас цi"ю iнформацi"ю."


"О нi," ахнула ледi Фэйрклоу. " Тiльки не мiсiс Моррiссi! Вона була менi як мати. Вона була доброю, милою з жiнок. Вона- " ледi Фэйрклоу зупинилася, притиснувши руку до рота. Вона глибоко зiтхнула. " Тодi дуже добре.


Я мiг бачити вираз рiшучостi, разгорающееся, як пота"мне полум'я, глибоко в ╖╖ очах. "Якщо вона померла, з цим нiчого не можна зробити".


У цiй, здавалося б, слабкiй жiнцi був прихований стовп сили. Я б не хотiв наживати ворога в особi ледi Фэйрклоу. Я також зазначив, що мiсiс Ллевеллiн побiжно говорила по-англiйськи, але з акцентом, який здався менi вкрай непри"мним. Менi здалося, що вона, в свою чергу, знаходила ця мова непри"мним. Очевидно, цим двом судилося зiткнутися. Але напруженiсть моменту була порушена прибуттям наших страв.


Трапеза була розкiшною на вигляд, але кожне блюдо, як менi здалося, мало який-небудь недолiк - надмiрне використання спецiй, пересмаженi овочi, недожаренный шматок м'яса або дичини, риба, яка, можливо, занадто довго витримувалася перед подачею на стiл, вершки, якi простояли в теплiй кухнi на годину довше, нiж потрiбно. До кiнця трапези апетит у мене пропав, але на змiну йому прийшло вiдчуття нудоти i дискомфорту, а не задоволення.


Слуги принесли сигари для Холмса i мене, пiсляобiднiй брендi для чоловiкiв i солодкий херес для жiнок, але я загасив сигару пiсля першого ковтка i зауважив, що Холмс зробив те ж саме зi сво"ю. Навiть напiй здавався якимось невловимим чином неякiсним.


" Мiсiс Ллевеллiн, - звернулася ледi Фэйрклоу до сво"╖ невiстки, коли та, нарештi, здавалося, не могла бiльше вiдкладати конфронтацiю. "Я отримав телеграму з трансатлантичного кабелю про зникнення мого брата. Вiн не привiтав нас пiсля прибуття, i з тих пiр не було нiяких ознак його присутностi. Я вимагаю знати про його мiсцезнаходження ".


"Дорога сестра," вiдповiла Анастасiя Ромеллу Ллевеллiн, " цю телеграму взагалi не слiд було вiдправляти. Мiсiс Моррiссi передала це вiд Мартiра Тiдла, коли була в мiстi за дорученням Палацу. Коли я дiзнався про ╖╖ самовпевненостi, я вирiшив вiдправити ╖╖ збирати речi, можу вас запевнити. Тiльки ╖╖ прикра кончина перешкодила менi зробити це.


У цей момент мiй друг Холмс звернувся до нашо╖ господинi.


"Мадам, ледi Фэйрклоу при╖хала з Канади, щоб дiзнатися про обставини, в яких опинився i ╖╖ брат. Вона запросила мене разом з мо╖м колегою доктором Ватсоном допомогти ╖й у цьому пiдпри"мствi. У мене нема" бажання робити це справа бiльш непри"мним, нiж необхiдно, але я повинен наполягати на тому, щоб ви надали iнформацiю, яку шука" ледi Фэйрклоу.


Менi зда"ться, в цей момент я помiтив усмiшку або, принаймнi натяк на таку, яка промайнула на обличчi мiсiс Ллевеллiн. Але вона швидко вiдгукнулася на вимогу Холмса, ╖╖ сво"рiдний акцент був таким явним i непри"мним, як завжди.


"Ми запланували невелику релiгiйну службу на цей вечiр. Ви всi, звичайно, запрошенi присутнiй, хоча я очiкував, що це зробить тiльки моя дорога невiстка. Однак велика група буде розмiщена ".


" В чому суть цi"╖ релiгiйно╖ служби? - Вимогливо запитала ледi Фэйрклоу.


Мiсiс Ллевеллiн посмiхнулася. " Це буде Храм Мудростi, звичайно. Храм Мудростi Темних Небес. Я сподiваюся, що головувати буде сама "пископ Романова, але без ╖╖ участi ми все одно зможемо провести богослужiння самi ".


Я потягнувся за кишеньковими годинами. " Ста" пiзно, мадам. Тодi я можу запропонувати нам почати?


Мiсiс Ллевеллiн перевела погляд на мене. У мерехтливому свiтлi свiчки вони здавалися бiльше i темнiше, нiж коли-небудь.


" Ви не розумi"те, доктор Ватсон. Починати нашу церемонiю швидше рано, нiж пiзно. Ми продовжимо рiвно опiвночi. До тих пiр, будь ласка, не соромтеся милуватися картинами та гобеленами, якими прикрашений Антрацитовий палац, або провести час в бiблiотецi мiстера Левелiна. Або, якщо ви вiдда"те перевагу, ви, звичайно, можете пiти в свою каюту i пошукати сну.


Таким чином, ми тро" тимчасово розлучилися: ледi Фэйрклоу, щоб провести кiлька годин з книгами, обраними ╖╖ братом, Холмсу - для огляду художнiх скарбiв Палацу, а менi - для того, щоб лягти спати.


Я був розбуджений вiд неспокiйного сну, переслiдуваний дивними iстотами туманною форми. Над мо╖м лiжком стояв i тряс мене за плече мiй друг Шерлок Холмс. Я бачив, як до кра╖в його черевик прилипла облямiвка снiгу.


"Ну ж, Ватсон," сказав вiн, "гра дiйсно ведеться, i це, безумовно, сама дивна гра, яку ми коли-небудь вели".


Швидко одягнувшись, я пiшов за Холмсом в кiмнату ледi Фэйрклоу. Вона пiшла туди, провiвши кiлька годин пiсля вечерi у бiблiотецi свого брата, щоб освiжитися. Вона, мабуть, чекала нашого приходу, бо без зволiкання вiдгукнулася на стукiт Холмса i звук його голосу.


Перш нiж ми рушили далi, Холмс вiдвiв мене в сторону. Вiн засунув руку за пазуху й дiстав невеликий предмет, який тримав захованим в руцi. Я не мiг розгледiти його форму, тому що вiн тримав його у стиснутому кулацi, але я мiг сказати, що вiн випромiнював темне сяйво, слабкий натяк на яке я мiг бачити мiж його пальцями.


"Ватсон, - сказав вiн, " я збираюся вiддати вам це. Ви повиннi присягнути менi, що не будете дивитися на це пiд страхом нанесення шкоди, що перевершу" все, що ви можете собi уявити. Ви повиннi постiйно носити його при собi, по можливостi в прямому контактi зi сво╖м тiлом. Якщо цi"╖ ночi все пройде добре, я попрошу вас повернути його менi. Якщо все пiде не так, як треба, це може врятувати тобi життя ".


Я простягнула до нього руку.


Поклавши предмет на мою простягнуту долоню, Холмс обережно стиснула мо╖ пальцi навколо нього. Безсумнiвно, це був самий дивний предмет, з яким я коли-небудь стикався. Воно було непри"мно теплим, по текстурi нагадувало перевiрене яйце, i здавалося, що воно звива"ться, як живе, чи, можливо, як нiби в ньому мiстилося щось живе, прагне вирватися з утримуючою оболонки.


"Не дивiться на це", - повторив Холмс. "Завжди тримайте це при собi. Обiцяйте менi, що ви будете це робити, Ватсон!"


Я запевнив його, що зроблю так, як вiн просить.


На мить ми побачили мiсiс Ллевеллiн, що йде до нас по коридору. ╥╖ хода була такою плавною, а просування таким впевненим, що здавалося, вона швидше ковза", що йде. Вона несла гасову лампу, полум'я яко╖ вiдбивалося вiд полiровано╖ чорноти стiн, вiдкидаючи примарнi тiнi на всiх нас.


Не кажучи нi слова, вона жестом запросила нас слiдувати за нею. Ми йшли по низцi коридорiв, вгору i вниз по сходах, поки, ручаюся, я не втратив всяке почуття напряму i висоти. Я не мiг сказати, пiднялися ми в кiмнату на однiй з зубчастих стiн Антрацитового палацу або спустилися у пiдземелля пiд родовим будинком Ллевеллинов. Я сховав довiрений менi Холмсом предмет пiд одяг. Я вiдчував, як вiн намага"ться вирватися, але вiн був прив'язаний до мiсця i не мiг цього зробити.


"Де цей "пископ, якого ви нам обiцяли?" Я запитав мiсiс Ллевеллiн.


Наша господиня повернулася до мене. Вона змiнила сво" яскраве циганське вбрання на темно-фiолетове. Його колiр нагадав менi про випромiнюваннi теплого предмета, прихованого зараз пiд мо╖м власним одягом. ╥╖ вбрання було прикрашене вишивкою з малюнком, який збивав з пантелику очей, так що я не мiг розрiзнити його природу.


"Ви неправильно зрозумiли мене, доктор", - вимовила вона зi сво╖м непри"мним акцентом. "Я просто заявила, що сподiваюся, що "пископ Романова головуватиме на нашому богослужiннi. Так йде справа до цих пiр. Ми побачимо в свiй час".


Тепер ми стояли перед важкою дверима, окуто╖ грубими залiзними смугами. Мiсiс Ллевеллiн пiдняла ключ, який висiв на ши╖ в не╖ на червонiй стрiчцi. Вона вставила його в замок i повернула. Потiм вона попросила нас з Холмсом докласти нашi спiльнi зусилля, щоб вiдкрити дверi. Коли ми робили це, притискаючись до нього плечима, у мене склалося враження, що опiр виходило з якогось умисного небажання, а не просто iз-за ваги або часу.


У кiмнатi не горiло свiтло, але мiсiс Ллевеллiн увiйшла в дверний отвiр, несучи перед собою гасову лампу. Тепер ╖╖ променi вiдбивалися вiд стiн кiмнати. Кiмната була такою, якою ледi Фэйрклоф описувала запечатану кiмнату в сво"му колишньому будинку в Понтефрактi. Конфiгурацiя i навiть кiлькiсть поверхонь, якi нас оточували, здавалися нестабiльними. Я був не в змозi навiть порахувати ╖х. Самi кути, пiд якими вони сходилися, не пiддавалися нiяким мо╖м спробам зрозумiти.


Вiвтар з полiрованого антрациту був "диним оздобленням цiй огиднiй, iррацiонально╖ кiмнати.


Мiсiс Ллевеллiн поставила свою гасову лампу на вiвтар. Потiм вона повернулася i сво"рiдним жестом руки показала, що ми повиннi схилити колiна, немов парафiяни на бiльш традицiйно╖ релiгiйно╖ церемонi╖.


Я неохоче пiдкорився ╖╖ безмовного наказу, але Холмс кивнув менi, показуючи, що хоче, щоб я це зробив. Я опустився, зазначивши, що ледi Фэйрклоу i сам Холмс наслiдували мо╖й поведiнцi.


Перед нами, обличчям до чорного вiвтаря, мiсiс Ллевеллiн теж схилила колiна. Вона пiдняла обличчя, немов шукаючи надприродного керiвництва понад змусив мене згадати, що повна назва ╖╖ сво"рiдною секти було Храм Мудростi Темних Небес.


Вона почала дивний спiв мовою, яко╖ я нiколи не чув за все сво╖ подорожi. У ньому чувся натяк на арго дервiшiв Афганiстану, щось вiд буддiйських ченцiв Тибету i натяк на залишки стародавнього мови iнкiв, на якому до цих пiр говорять самi вiддаленi племена високогiрнiй рiвнини Чоко в Чилiйських Андах, але насправдi це був жодна з цих мов, i тi кiлька слiв, якi я змiг розiбрати, виявилися одночасно загадковими i наводячи на роздуми, але так i не прояснили ╖х значення.


Продовжуючи спiвати, мiсiс Ллевеллiн повiльно пiдняла спочатку одну руку, потiм iншу над головою. ╥╖ пальцi рухалися, виписуючи хитромудрий узор. Я спробував простежити за ╖х просуванням, але виявив, що моя свiдомiсть занурю"ться в стан замiшання. Я мiг би заприсягтися, що ╖╖ пальцi переплелися, як щупальця медузи. ╥х кольори теж змiнювалися: кiновар, червоний, обсидiан. Здавалося, вони навiть зникали в якомусь прихованому царствi, невидимому мо╖м зачарованим очам, i поверталися з нього.


Предмет, який дав менi Холмс, пульсував i звивався на мо"му тiлi, його непри"мно гаряче i луската присутнiсть викликало у мене вiдчайдушне бажання позбутися вiд нього. Тiльки моя обiцянка Холмсу завадило менi зробити це.


Я зцiпив зуби i заплющив очi, викликаючи в пам'ятi образи з мо"╖ юностi i мо╖х подорожей, тримаючи при цьому руку над предметом. Раптово напруга спала. Об'"кт все ще був там, але, як нiби отримавши власну свiдомiсть, вiн, здавалося, заспоко╖вся. Моя власна щелепа розслабилася, i я вiдкрив очi, щоб побачити дивовижне видовище.


Передi мною постала ще одна постать. Оскiльки мiсiс Ллевеллiн була коренастой i смаглявою, за зразком циганок, ця особа була високою i грацiозною. Повнiстю закутана в чорний колiр, з волоссям, здаються темно-синiми, i кольором обличчя, таким же чорним, як у самiй смаглявою африканки, вона кидала виклик мо╖м загальноприйнятим уявленням про красу сво╖м власним дивним i екзотичним чарiвнiстю, яке не пiдда"ться опису. Риси ╖╖ обличчя були тонко окресленi, як, кажуть, у стародавнiх эфиопок, а рухи сповненi грацi╖, яка посоромила б гордiсть Ковент-Гардена або Росiйського балету Монте-Карло.


Але звiдки з'явилося це бачення? Все ще стоячи на колiнах на ебеновому пiдлозi запечатанiй кiмнати, я похитав головою. Здавалося, вона з'явилася прямо з-за кута мiж стiнами.


Вона пiдпливла до вiвтаря, зняла трубку з гасово╖ лампи i погасила полум'я голою долонею.


Кiмната митт"во поринула в непроглядну темряву, але поступово новий свiт - якщо так можна це описати - змiнив мерехтливе свiтло гасово╖ лампи. Це був свiт темряви, якщо хочете, сяйво чорноти, бiльш глибоко╖, нiж та чорнота, яка оточувала нас, i все ж при його свiтлi я мiг бачити сво╖х супутникiв i сво" оточення.


Висока жiнка благословляюще посмiхнулася нам чотирьом i вказала на кут мiж стiнами. З нескiнченною грацi"ю i уявнiй крижаний повiльнiстю вона попливла до отвору, крiзь яке я тепер розрiзняв форми тако╖ зводить з розуму хаотичною конфiгурацi╖, що можу лише натякнути на ╖х природу, запропонувавши дивнi картини, що прикрашають склепи фараонiв, рiзьблену стелу та"мничих майя, монолiти Мауна-Лоа i малюнки на пiску "демони Тибетана".


Чорна жриця - саме так я звикла думати про не╖ - спокiйно повела нашу маленьку процесiю в це царство хаосу i темряви. За нею послiдувала мiсiс Ллевеллiн, потiм ледi Фэйрклоу, чи╖ манери здавалися манерами зачаровано╖ жiнки.


Зiзнаюся, мо╖ власнi колiна з вiком почали затiкати, i я повiльно пiднiмався на ноги. Холмс йшов за процесi"ю жiнок, а я вiдставав. Вже збираючись увiйти в отвiр, Холмс раптово обернувся, його очi блищали. Вони передали менi повiдомлення, ясна, як будь-якi слова.


Це повiдомлення було пiдкрiплено одним жестом. Я використовував сво╖ руки, впираючись у чорну пiдлогу, коли вiн намагався пiднятися на ноги. Тепер вони були з бокiв вiд мене. Пальцi, жорсткi i потужнi, як кийок для боббi, ткнулись менi на талiю. Предмет, який Холмс дав менi потримати для нього, вдарився об мою плоть, де залишив дивний слiд, який залиша"ться видимим донинi.


В цей момент я зрозумiв, що повинен зробити.


Я судорожно вчепився руками чорний вiвтар, з жахом спостерiгаючи, як Холмс i iншi вислизнули з запечатанiй кiмнати в царство божевiлля, що лежить за ╖╖ межами. Я стояв, як укопаний, вдивляючись в Сьомий коло Дантовского Пекла, в саме серце Пекла.


Потрескивало полум'я, звивалися щупальця, скреготали кiгтi i iкла впиналися в стражда" плоть. Я побачив обличчя чоловiкiв i жiнок, яких я знав, монстрiв i злочинцiв, чи╖ дiяння перевершують мiй скромний талант описувати, але якi вiдомi в найнижчих сферах злочинних свiтiв планети, кричали вiд радостi й агонi╖.


Там був чоловiк, риси обличчя якого так нагадували ледi Фэйрклоу, що я зрозумiв, що вiн, мабуть, ╖╖ брат. Про ╖╖ зниклого чоловiка я нiчого не знав.


Потiм, нависаючи над усiма ними, я побачив iстоту, яке, мабуть, було верховним монархом всiх монстрiв, iстота настiльки чуже, що не було схоже нi на одне органiчне iстота, що коли-небудь населяли землю, але в той же час настiльки знайоме, що я зрозумiв, що це саме втiлення зла, яке та╖ться в серцях кожно╖ людини.


Шерлок Холмс, благородний чоловiк, якого я коли-небудь зустрiчав, Холмс "диний наважився протистояти цьому чудовиську. Вiн палав огидним, пекельним зеленим полум'ям, як нiби навiть великий Холмс був одержимий плямами грiха, i вони випалювалися зсередини нього перед обличчям цi"╖ iстоти.


Коли чудовисько потягнулося до Холмсу сво╖й огиднiй пародi"ю на кiнцiвки, Холмс обернувся i подав менi знак.


Я сунув руку пiд одяг, дiстав предмет, який лежав на мо╖й шкiрi, пульсуючи жахливо╖ життям, вiдвiв руку назад i, вимовивши молитву, зробив найбiльш сильний i точний кидок, який я коли-небудь робив з часiв мо"╖ гри в крикет у Джамму.


Швидше, нiж потрiбно для опису, об'"кт пролетiв пiд кутом. Вiн вдарив монстра прямо i вчепився в його тiло, розтягуючи огидну мережа павутини коло за колом.


Монстр зробив один конвульсивний ривок, вдаривши Холмса i вiдправивши його в полiт по повiтрю. З таким присутнiстю духа, яким з усiх вiдомих менi чоловiкiв мiг похвалитися тiльки вiн, Холмс пiдiйшов i схопив ледi Фэйрклоу за одну руку, а ╖╖ брата - за iншу. Сила жахливого удару вiдкинула ╖х назад через кут у запечатану кiмнату, де вони врiзалися в мене, змусивши нас розтягнутися по пiдлозi.


З жахливим звуком, бiльш гучним i несподiваним, нiж самий потужний удар грому, кут мiж стiнами зачинився. Запечатана кiмната знову занурилася в пiтьму.


Я дiстав з кишенi пачку "люцифера" i закурив. На мiй подив, Холмс полiз у внутрiшню кишеню свого власного i дiстав звiдти паличку гелигнита з довгим гнiтом. Вiн подав менi знак, i я вручив йому ще один "люцифер". Вiн використовував його, щоб пiдпалити запал гелигнитовой бомби.


Вразивши ще одного люцифера, я знову запалив гасову лампу, яку мiсiс Ллевеллiн залишила на вiвтарi. Холмс схопив лампу, залишивши гелигнит на мiсцi, i повiв нас чотирьох - ледi Фэйрклоу, мiстера Фiлiпа Левелiна, самого Холмса i мене - швидко вибиратися з дивною кiмнати i Антрацитового палацу.


Навiть коли ми, спотикаючись, йшли через великий зал до головного виходу з Палацу, жахливий гуркiт, здавалося, виходив одночасно з самого глибокого пiдвалу будiвлi - якщо не з самого центру землi - i з темних небес над головою.


Ми, заточуючись, вийшли з Палацу пiд завиваючий вiтер i заметiль поновилася бурi, через крижанi замети, якi пiднiмалися вище халяв наших черевикiв, i, обернувшись, побачили величезне чорне будiвля Антрацитового палацу, обiйняте полум'ям.


OceanofPDF.com


ЦIКАВИЙ ВИПАДОК З ДИВАЦТВАМИ З ПIКОК-СТРIТ, автор Майкл Меллорi


Будь ти проклятий, Грем Уикинг! Подумав я, вiдкладаючи стару книгу, над якою бився майже пiвгодини. Саме Уикинг втягнув мене в цю жахливу ситуацiю, i тепер не було нiяко╖ можливостi вiдступити.


Крiм того, що Грем Уикинг був давнiм другом (по крайней мере, до сих пiр), вiн був власником невеликого детективного видання пiд назвою "Злочин не оплачу"ться", яке, принаймнi, адекватно описувала його систему авторських вiдрахувань. Я можу говорити про це з перших рук, оскiльки видавництво Wicking перевидав двi мо╖ першi книги, написанi задовго до того, як почалася моя знаменита (якщо можна так нескромно висловитися) серiя "Старший iнспектор Сiм Таннер". Спочатку я сумнiвався в перспективi знову побачити цi раннi спроби в пресi, оскiльки в них вiдбивався кiлька незрiлий автор, але Уикинг вмi" переконувати, i якими б слабкими були мо╖ раннi спроби, вони були, чорт вiзьми, набагато бiльш досконалими, нiж це.


Я знову взявся за книгу i змусив себе продовжити. "Справа мстивого вiкарiя" стало наступною iсторi"ю здаються нескiнченними хронiках якогось Шадрака Хауса, другого по блиску детектива-консультанта в Лондонi. Разом зi сво╖м компаньйоном i бiографом, доктором Джозефом Уотлi, який жив з ним в квартирi на Пiкок-стрiт, 117С, Хаус був бичем злочинного свiту i т. д. i т. п. i т. п., бла-бла-бла.


Написанi на початку 1930-х рокiв якимсь Вiльямом Рэдфордом Стинсоном, цi розповiдi були самими безсоромними i безжально жахливими iмiтацiями оповiдань Артура Конан Дойла про Холмса, якi я коли-небудь читав, i хоча Уикинг заплатив менi за написання введення до його пiдготовлюваного до виходу збiрника "Шадрак Хаус омнiбус", практично нiякi грошi повнiстю не компенсували необхiднiсть виносити Рудиментарний, мiй добрий Уотлi кожен другий абзац.


Я застогнав i знову прокляв його. Потiм я дещо зрозумiв: Уикинг надав менi повну свободу дiй стосовно того, як я буду представляти сво╖ iсторi╖, i жодного разу не наполягав на тому, щоб я ╖х хвалив. Можливо, було б краще просто сказати правду. Повернувшись до блокноту, який лежав у мене пiд лiктем, я накидав назва: Будинок - це не Холмс, потiм вiдкинувся на спинку стiльця i спостерiгав, майже як стороннiй, як вступ витiка" з-пiд мого пера, наче саме по собi.


Якщо ви чита"те для просвiтлення, ви знайдете бiльше про це в "бiйцi в пабi", я бачив, як сам писав. Якщо ви чита"те для розваги, в каталозi насiння можна знайти ще дещо. Якщо ви чита"те, щоб оцiнити стиль написання, майте на увазi, що на будь-якому виступi Марселя Марсо ви виявите набагато бiльш точне володiння англiйською мовою.


Усмiхнувшись, я продовжив: Визнавши це, чому ж тодi я вiд усього серця хвалю вас, шановний читачу, за огиднi iсторi╖, що мiстяться в цiй книзi? З тi"╖ просто╖ причини, що тiльки познайомившись з гiршим оповiддю, коли-небудь записаним на паперi, тобто з роботами Вiльяма Редфорда Стинсона, ви зможете оцiнити прекрасне лiтературне творiння.


Або навiть посередн" лiтературне творiння.


Або будь-який лiтературний твiр.


Плюс, менi за це платять. Нема" сенсу нам обом втрачати грошi на цiй угодi.


Закiнчивши, я вiдкинулася на спинку стiльця i перечитала його зверху до низу, смакуючи стервознi образи, якi могли б змусити Кеннета Тайнана задуматися. Уикинг, швидше за все, зажадав б мо"╖ голови за це, але йому не було кого звинувачувати, крiм самого себе, за те, що вiн намовив мене розбити пляшку з-пiд шампанського про нiс цього приреченого корабля.


Глянувши на годинник, я був вражений, побачивши, що вже 5:50. Я обiцяв зустрiтися з Джимом Редгрейвом в "Кiнгз-Арч" в шiсть. Але, знаючи Джима так, як я його знав, мо" запiзнення навряд чи стало б на завадi. Я попрямував до дверей, але в останню хвилину повернувся до свого столу i схопив рекомендацiйний лист. Джиму, як нинiшньому художньому редактору Daily Standard, це, без сумнiву, сподобалося б.


* * * *


Прокурена атмосфера пабу king's Arch була настiльки ж бажаною, як солiдний аванс. Було майже чверть першого призначеного часу, i, як я i пiдозрював, Джим сидiв за столиком, споглядаючи майже порожнiй пинтовый склянку, його брудний зелений краватку (який був такою ж невiд'"мною частиною цi"╖ людини, як i його кудлата сива грива) був вiдповiдним чином ослаблений.


Як тiльки вiн побачив, що я входжу, вiн покликав мене. "Знову забув завести годинник, так, Льон?" прокричав вiн крiзь шум.


"Працюй", - крикнув я у вiдповiдь, пробираючись до бару, де замовив свiтле пиво для себе i ще пiнту горького для Джима, який вiднiс до столу.


"Ах, все прощено," сказав вiн, дивлячись на повний стакан. " Сiдайте, сер Артур, сiдайте.


Називати мене сером Артуром було його способом пiдколоти мене з приводу того, що я кинув роботу в щоденнiй газетi, щоб стати автором детективних романiв.


"Отже," продовжував вiн, " кого сьогоднi вбив великий Леонард Доби?"


"Вiльям Редфорд Стiнсон," вiдповiв я, витягуючи свiй рекомендацiйний лист i простягаючи його йому.


Поки я пив свою пiнту, Джим надiв окуляри-половинки i швидко прочитав сторiнки, кiлька разiв пирхнувши в перервах мiж ковтками горького. Закiнчивши, вiн повернув сторiнки назад.


"Я бачу, в Тауерi новий кат", - сказав вiн. "Тобi подобаються судовi процеси, чи не так?"


" Мiй видавець сказав, що Стiнсон помер десь у сiмдесятих, а ви не гiрше мене зна"те, що не можна обмовляти на мертвих.


"Досить вiрно. Тiльки не при"днуйся до нього через самогубство ".


"Прийдеш знов?"


"Послухай, Льон, якщо ти хочеш розтерзати лауреата премi╖ "Букер", то давай прямо зараз, вони можуть це прийняти. Навiть якщо вони не зможуть, вони будуть прикидатися, що можуть, i втiшати себе всi"ю сво"ю славою i брудними грошима. Iншими словами, ╖м все одно, що про них кажуть, у них " чортiв Букер. Але цей твiй хлопець ... Стiлтон, чи не так?


"Стiнсон," поправив я, " хоча у нього талант сирника.


"Так, ну, якщо вiн дiйсно був таким поганим, тодi глузування зайвi. Звичайно, деякi можуть посмiятися над тим, що ви написали - я посмiявся над цим, - але я професiйний цинiк. Це буде прочитано широкою публiкою, деякi з яких можуть з вами не погодитись ".


" Господи, Джим, ти ж не читав жахливих iсторiй цi"╖ людини.


" Абсолютно вiрно, я цього не робив. I не хочу, грунтуючись на вашiй рекомендацi╖. Все, що я кажу, це те, що, можливо, старина Стiнсон переживе напад хоча б спiвчуття, в той час як ти ненавмисно выставишь себе зарозумiлим ублюдком, яким подоба"ться танцювати на могилi неповноцiнного.


"Адже ти чув про "убити посла", вiрно? Ну, спробуй 'Я бiльше нiколи не буду читати цього посланця, вiн дуже противний', щоб збiльшити розмiр."


В його словах був сенс. Не важливо, що я думаю про млявих пригоди в Будинку Шадраков, комусь там - можливо, велико╖ кiлькостi людей - вони дiйсно можуть сподобатися. Якщо б я був дуже красномовний i жорстокий стосовно роботи цi"╖ людини, я мiг би втратити сво╖х власних читачiв. Тепер я був дуже радий, що вирiшив взяти з собою введення для ознайомлення Джима.


"Я знав, що це да"ться занадто легко", - зiтхнув я. "Я маю на увазi прозу. Слова просто виходили з-пiд мого пера".


"Як гiркий напiй, що лл"ться з крана, а?" - вiдповiв вiн, мнучи свiй тепер вже порожню склянку i вичiкувально дивлячись на мене.


"Я купив останнiй патрон", - заперечив я.


"Вiрно, але це було до того, як ви взяли мене на роботу", - сказав вiн. "За наданi послуги з редагування - ще пiнту "Фуллера". Це теж дешево, враховуючи, що я рятую твою професiйну дупу.


Я посмiхнувся. "Раз ти так ставиш питання, я вiзьму такi два".


Пiсля бiльш нiж двох додаткових кiл я залишив свого друга хитатися до його зупинки метро, а себе - до сво"╖.


* * * *


Я бiльше не думав про це вступ до наступного дня, коли менi зателефонував Уикинг i запитав, коли вiн зможе його отримати.


"Скоро", - пообiцяв я i негайно приступив до роботи над бiльш серйозною версi"ю, яка нiяк не виходила з-пiд мого пера. Я напружився, намагаючись знайти що - небудь хороше, щоб сказати про У╖льяма Рэдфорде Стинсоне, i врештi-решт зупинився на таких розпливчастих висловах, як:


Треба вiддати належне Стинсону за те, що вiн не намагався копiювати стиль i голос сера Артура Конан Дойла, а швидше за те, що взяв усталений архетипний характер i наклав на нього свiй власний неповторний вiдбиток.


Нехай читачi самi переконаються, наскiльки жахливий був цей вiдмiтний штамп.


Як тiльки я написав вiд руки перша чернетка ("диний спосiб, яким я можу складати навiть сьогоднi), я ввiв його в комп'ютер i, швидко переглянувши, зберiг. Я б переглянув це ще раз вранцi, а потiм вiдправив би по електроннiй поштi в Уикинг, i скатертиною дорога.


Але не встиг я пiднятися з-за письмового столу, як мене сяйнула iнша думка. Могло щедра схвалення тако╖ нiкчемно╖ халтури завдати тако╖ ж шкоди мо╖й репутацi╖, як звинувачення в нiй?


"О, будь ти проклятий, Грем Уикинг!" Я знову застогнав вголос. Якщо ця людина дiйсно повинен був перевидати "повну нiсенiтницю", чому це не могла бути, принаймнi, повна нiсенiтниця, ма" якесь iсторичне значення, як роботи Енн Редклiф?


Сiвши назад, я дiстав друге введення i перечитав його. Можливо, це тому, що я очiкував гiршого, але воно не здалося менi таким уже й блискучим. Це було чудово, i менi, чесно кажучи, не терпiлося позбутися вiд цього, тому, зваживши пару варiантiв слiв i виправивши граматичну помилку, я вiдкрив електронний лист i прикрiпив його.


Однак, перш нiж я натиснув кнопку вiдправки, у мене був ще один напад роздумiв. Вагаючись, якщо потрiбно.


"О, чорт вiзьми", - пробурмотiла я, витягаючи сторiнки для першо╖, хибно╖ версi╖ i вводячи ╖╖ прямо в текст електронного листа. Вгорi я написала:


Грем - У мене були дуже рiзнi погляди на будинок Шадрака, тому я посилаю вас обох. Будь ласка, виберiть той, який вам бiльше подоба"ться.


Вiдправивши його, я сподiвався, що в останнiй раз бачив Стинсона i його скалiчене творiння, поки не прийшов чек вiд Уикинга.


На жаль, ця надiя рухнула три ночi тому.


* * * *


Було десь за пiвнiч, я лiг у постiль i був на межi того, щоб поплисти в щовечiрн" забуття, коли задзвонив телефон. Похитуючись, кiлька дезорi"нтований, я почав намацувати телефон в темнiй кiмнатi. Знайшовши його, я крикнув: "Так, алло, це Добi, хто дзвонить?"


"Доброго ранку, сер Артур," вiдповiв чийсь голос.


"Джим, заради бога!" Я закричав. "Котра година?"


" Дванадцять тридцять шiсть. Тiльки не кажи менi, що ти спав. О, звичайно, спав, адже ти бiльше не працю"ш в "Дейлi", як ми, чеснi люди, чи не так?


" Господи, Джим, чого ти хочеш?


" Пам'ята"ш свого друга, Стинсона?


"Звичайно. Що з ним?"


"Вчора Консiдайн, наш головний редактор, вибухнув однiй зi сво╖х королiвських слiз з приводу сво"╖ завантаженостi роботою. В ходi сво"╖ тиради вiн кинув фразу про те, що хотiв би просто розчинитися в порожнечi, як Редфорд Стiнсон ".


"Що це значить?" Я позiхнув.


"Саме це я й хотiв знати, тому я спустився в файли моргу i переглянув все, що у нас було на нього, просто з цiкавостi. I вгадай, що я знайшов?"


" Вiн був настiльки бездарний, що зайнявся сценарi"м фiльмiв i сколотив чортове стан?


"Тобi не йде кисла нiсенiтниця", - сказав Джим. "Ти б не замислюючись написав сценарiй до фiльму, якби тебе хтось попросив".


Вiн був прав, але це не мало значення. " Заради бога, Джим, розкажи менi, що ти знайшов.


"Консiдайн говорив не метафорично. Ваш чоловiк, Стiнсон, дiйсно зник у порожнечi. От, дозвольте менi прочитати це для вас ..."


По телефоннiй лiнi╖ я почув шелест паперу.


Заголовок: 'Пропав письменник'. Дата: Лондон. Пiдпис: Рональд Мессерви. Копiя: 'Друзi Вiльяма Редфорда Стинсона з Ламбета, який до Друго╖ свiтово╖ вiйни досяг певного успiху як автор детективних оповiдань, зв'язалися з столичною полiцi"ю i повiдомили, що шестидесятипятилетний автор пропав майже два тижнi тому. В останнiй раз його бачили у вiвторок, двадцять третього липня, коли вiн з'явився на зборах групи шанувальникiв його творiв, якi називають себе the Peacock Street Pictuars".


"The Peacock Street Picturiciars's?" Я повторив. "Ви хочете сказати, що у цi"╖ людини дiйсно був фан-клуб?"


"Навiть у Гiтлера " фан-клуб", - заперечив Джим. "Але суть в тому, що Стiнсон покинув збори, щоб вiдправитися додому, i пiсля цього його бiльше нiхто не бачив".


"В якому роцi це було?"


" Тисяча дев'ятсот сiмдесят четвертий.


Чому Уикинг нiколи не згадував про зникнення цi"╖ людини? Можливо, вiн не знав про це, припускаючи, що Стiнсон просто помер. Всi сподiвання на повернення до сну раптово зникли, i ╖х змiнило збудження, яке виника", коли раптом приходить в голову iдея. Iдея настiльки хороша, що ╖╖ просто необхiдно вивчити i записати.


Та"мниця долi Стинсона була набагато бiльш iнтригуючою, нiж все, що коли-небудь написав цей чоловiк. Якщо б я мiг дiзнатися правду, це стало б захоплюючим вступом.


" Ти ще не спиш, Льон? Я почув голос Джима:


"Так, завдяки тобi - нi", - вiдповiв я. "Джим, цей репортер Мессерви все ще тут?"


"Нi, Роннi вийшов на пенсiю приблизно в той же час, коли пiшла Тетчер, i помер, може бути, шiсть-сiм рокiв тому".


Попросивши Джима надiслати менi копiю статтi, я повiсив трубку. I, незважаючи на мо" припущення, що я буду спати всю нiч, я знову заснув десь пiсля 2:30.


* * * *


На наступний ранок я подзвонив в Уикинг. "Грем, менi треба поговорити з тобою про вступ", - сказав я.


"О, так", - вiдповiв вiн. "Менi це подоба"ться, але я не розумiю послання на обкладинцi. Що ви ма"те на увазi, кажучи "вибери те, що тобi бiльше подоба"ться'?"


"Я маю на увазi саме це, вибери сприятливий варiант або чесний".


"Але я отримав тiльки те, що зазначено у вашому додатку. Менi особливо подоба"ться те, що стосу"ться його вiдмiнною марки ".


Значить, Wicking отримав тiльки версiю для захисту мо"╖ дупи? Повинно бути, я якимось чином переплутав введення iншо╖ версi╖. Але на даний момент це не мало значення.


"Послухай, Грем, вчора ввечерi я дещо дiзнався про Стинсоне, i це я теж хотiв би включити. Насправдi, я б хотiв все переробити".


" Те, що ти прислав, в порядку, Льон.


"Навiть в цьому випадку, той, який я розглядаю, буде набагато краще. Менi не потрiбно багато часу, щоб вивчити його. Який у тебе абсолютний крайнiй термiн?"


"Взагалi-то, зараз".


"Ну ж, Грем, я знаю, ти зможеш протриматися ще кiлька днiв".


" Льон, справдi...


"Сьогоднi четвер. Дай менi час до кiнця робочого дня в понедiлок. Це все, про що я прошу".


На iншому кiнцi дроту зiтхнули. "Льон, насправдi, те, що ти прислав, iдеально".


"Я передзвоню тобi в понедiлок. Спасибi, Грем".


Я повiсив трубку, план вже дозрiв в головi. Я думав далеко за межами простого вступу для невеликого видавництва. Та"мниця Вiльяма Редфорда Стинсона стала темою велико╖ статтi для журналу slick або навiть книги про одну з найбiльш iнтригуючих (хоча i невiдомих) реальних та"мниць минулого столiття! Вступ для Грема було б просто насмiшкою.


Тим не менш, до вихiдних залишалося не так вже багато часу. Менi потрiбно було рухатися. Почати, як я вважав, випливало з Британського музею. Пiсля обiду я розпочав iз перевiрки кожного списку в пошуках Стинсона. ╥х було всього три: двi збiрки його жахливих оповiдань i один з тих циклiчних детективних "романiв", в яких дюжина авторiв вiдводять кожному по чолi i роблять все можливе, щоб збити з пантелику бiдолаху, який змушений ╖м слiдувати. Такi проекти, як правило, набагато цiкавiше для авторiв, нiж для читачiв.


* * * *


Стинсона запросили розiбратися зi всi"ю цi"ю плутаниною в останнiй главi, але мене не дуже зацiкавив його внесок, оскiльки його бiографiя в кiнцi книги свiдчила::


Можливо, найбiльш вiдомий сво╖ми розповiдями в дусi Шерлока про Шадрак-Хаусi, гордостi Пiкок-стрiт, Вiльям Редфорд Стiнсон (р. 1909) залишив свою письменницьку кар'"ру в кiнцi 1940-х, щоб стати лондонським адвокатом. Його внесок в 'Murder-Go-Round' явля" собою його першу художню лiтературу за чверть столiття, i ми радi, що вiн повернувся.


Адвокат? Це була нова iнформацiя, але вона певною мiрою пояснювала, чому його художня лiтература була такою спорадичною. Що ще бiльш важливо, бiографiя передбачала, що вiн все ще займався юридичною практикою, коли книга була опублiкована в 1969 роцi, за п'ять рокiв до зникнення Стинсона.


Закривши книгу, я повернула ╖╖ на полицю i обдумала свiй наступний крок. Де-то в цьому величезному сховище iнформацi╖ повинен бути список адвокатiв з Лондонського сiтi, але скiльки буде потрiбно копатися, щоб вiдкопати його? У мене була iдея трохи краще.


Вийшовши з будинку, я перейшла вулицю i зайшла в Музейну таверну, де, пiдкрiпившись пiнтою пива, дiстала мобiльний телефон i зателефонувала Генрi Бекхему, есквайровi, людинi, яка кiлька рокiв тому вмiло вiв мiй шлюборозлучний процес.


"Dobie!" Голос Генрi плакав. "Який сюрприз. У тебе, мабуть, непри"мностi, iнакше ти б не дзвонив. Що це на цей раз, ще один невдалий шлюб або позов про плагiат?"


"Нi те, нi iнше, ти, нестерпний мерзотник", - весело вiдповiв я. "Я намагаюся довiдатися про одному з вашо╖ компанi╖ по iменi Стiнсон, У╖льяма Рэдфорде Стинсоне".


Я дав йому основну iнформацiю, але безрезультатно: вiн нiколи не чув про цю людину анi як про адвоката, нi як про письменника. Витерпiвши у вiдповiдь ще кiлька веселих образ i пообiцявши як-небудь ввечерi повечеряти з ним в його клубi, я повiсила трубку.


Я допивав третю пiнту, коли задзвонив мiй мобiльний. Це передзвонював Бекхем.


"Я сподiваюся, що ви цiну"те зусилля, якi я доклав вiд вашого iменi", - почав вiн. "Я зв'язався з мо╖м другом в Храмi, Дереком Евансом, i вiн дiйсно змiг знайти когось, хто пам'ятав цього вашого хлопця, Стинсона. Цього хлопця звуть Тоджерс, хоча, як менi сказали, у конторi його зазвичай називають 'Старовина Тоджерс".


"Що вiн пам'ята"?" - Запитав я.


" Судячи з його опису, в битвi при Гастiнгсi.


" Що вiн пам'ята" про Стинсоне? - запитав я.


"Ну, Дерек сказав менi, що Старина Тоджерс охарактеризував Стинсона як досить непоказного людини, зi схильнiстю вiдмовлятися вiд гучних справ заради надiйних ставок, якi вимагали менше роботи. Позбавлений уяви - ось слово, яке використовувалося для його опису.


Я легко мiг у це повiрити. " Вiн сказав, що з ним сталося?


"Це найцiкавiша частина", - сказав Бекхем. "Вiн зник. Пфффффффф! Зник без слiду".


Iншо╖ iнформацi╖, яку Бекхем мiг надати, завдяки люб'язностi Олд Тоджерса, було дуже мало, i до кiнця розмови менi довелося визнати, що я, мабуть, пiшов по шляху дурня. Швидше за все, Стiнсон вийшов на пенсiю, а потiм пере╖хав. Це не було великою та"мницею.


Я замовив ще пiнту пива, сподiваючись заглушити сво" розчарування, i тарiлку сосисок на додачу, якi з'╖в, не вiдчувши особливого смаку. Я опинився в глухому кутi. Завтра я зателефоную Уикингу i попрошу його продовжити знайомство, яке у нього вже було.


* * * *


Повернувшись додому, я планував спробувати записати хоча б кiлька сторiнок роботи над мо"ю поточно╖ книгою, щоб день не був витрачений марно. Але мене вiдволiк миготливий вогник на автовiдповiдачi мого телефону. Я натиснув кнопку вiдтворення, i поки я слухав, всi думки про мою книгу зникли.


Мiстер Доби, прошепотiв голос на автовiдповiдачi, якщо ви зна"те, що для вас краще, припинiть пошуки Стинсона. Приймiть це як попередження.


Я прокрутив це вдруге, потiм втрет", i до того часу переконав себе, що це, мабуть, якийсь жарт. Ймовiрно, це був Джим Редгрейв або хтось iз його настiльки ж у╖дливих друзiв з "Стандард", яких вiн виставив на посмiховисько. Тим не менш, голос, настiльки приглушений, що знищував будь-якi слiди iдентифiкацi╖, був досить моторошним, щоб привернути увагу до горезвiсних волоскам у мене на потилицi.


Я пiдiйшов до переносному бару, налив собi вiскi i сiл, щоб обдумати почуте. Якщо це був не Вiн, то хто? Тiльки Уикинг, Генрi Бекхем, його друг з Темпл Дерек якийсь там i Старовина Тоджерс знали, що я шукаю iнформацiю про Стинсоне, хоча я з трудом мiг повiрити, що Уикинг або навiть Бекхем затiяли таку дитячу витiвку. Тоджерс? Я навiть не знав цi"╖ людини. I Дерека будь-то я теж не знав. Бiльше того, я дiйсно поняття не мав, що Генрi сказав йому про мо" прохання.


Я випив свою склянку i роздумував, не налити ще, коли мене осяяла думка: Генрi сказав, що вiн "попитав" щодо Стинсона. Можливо, хтось iз тих, кого вiн опитував, подзвонив, але з яко╖ причини?


Мо" бажання випити ще вiскi в додаток до всiх пинтам, якi я випив у пабi, перемогло легкий рух залу навколо мене. Випивши його, я повернувся до телефону i набрав номер Уикинга, тiльки на цей раз менi вiдповiв його автовiдповiдач.


"Грем, це Льон", - сказав я, вiдчуваючи трохи бiльше труднощiв зi словами, нiж я очiкував. "Хтось залишив менi чертовски дивне повiдомлення, досить дивне ... загрозливе повiдомлення про Стинсоне. Я знаю, що тут " якась iсторiя. (Я мав намiр сказати "десь", але ладно, до бiса це.) Це ста" все цiкавiше ... З каррi ... О, забудь про це, я передзвоню завтра ".


* * * *


Наступне, що я пам'ятаю, - це дзвiнок мiського глашатая. Вiн подзвонив один, два, три рази, а потiм почав повiдомляти сво╖ новини. Я одразу впiзнав голос Грема Уикинга. Але чому вiн став мiським глашата"м? I чому вiн був таким вiдстороненим?


Саме тодi я насилу вiдкрила очi i побачила, що розтягнувся на диванi, все ще частково одягнена.


"Ооооо, мiлорд ... Скiльки я випила?" Я запитала кiмнату, i вiдповiдь почав повертатися до мене. Потiм швидкоплинне спогад про мiський глашатае промайнуло в мо"му змученому мозку.


"Уикинг," вимовив я, " де...?


Звичайно, це був мiй телефон-автомат, "дина рiч у домi, яка могла по"днувати мелодiю дзвiнка з голосом. Тепер я невиразно пригадував, як дзвонив Уикингу.


Було трохи бiльше десяти, i в мене було таке вiдчуття, що моя голова ось-ось народить. Потираючи скронi, я, похитуючись, пiдiйшов до свого столу i помiтив, що червона лампочка блима", спалахуючи i гаснув, i вигляда" як вiтрина найменшого в свiтi борделю. Повозившись з кнопками управлiння, що менi вдалося вiдтворити повiдомлення Уикинга.


"Ми занадто багато святкували, чи не так?" почав вiн. "Я не зрозумiв все, що ви говорили. Що там щодо загрози? Льон, випий кави - чим мiцнiше, тим краще - i передзвони менi.


На цьому повiдомлення закiнчилося. Я скористався його порадою i приготував кавник мiцного чорного кава. Потiм я повернувся до апарату i спробував вiдтворити загадкову загрозу попередньо╖ ночi з намiром вiдтворити ╖╖ для Грема i дозволити йому бути суддею. Це був хороший план; в ньому був сенс, але пiсля того, як я перемотав плiвку, "дине повiдомлення, яке повернулося, було вiд Уикинга тим ранком. Я прокручував це знову i знову, але було ясно, що повiдомлення загрозливого там бiльше не було.


"Прокляття!" Я скрикнув, усвiдомивши, нарештi, що нако╖в. Вчора ввечерi, будучи п'яним, я по неуважностi стер повiдомлення. Воно зникло назавжди, не бiльше нiж спогад.


Куди я мiг би пiти звiдси?


Цiкаво, що б зробив старший iнспектор Сiм Таннер? Якщо подивитися на це очима Таннера, здавалося логiчним почати тiльки з одного: менi потрiбно було поговорити зi Старим Тоджерсом.


Роздобути номер телефону цi"╖ людини було неважко, i як тiльки я досяг чогось близького до повно╖ тверезостi, я зателефонував i домовився про зустрiч з ним в його офiсi в той же день.


При╖хавши, я побачив, що Едвард Тоджерс-молодший був би цiлком доречний у фiльмi жахiв "Хаммер". Вiн був таким виснаженим, примарним i блiдим, що порiвняно з ним Пiтер Кашинг виглядав як Джуд Лоу. На вигляд йому було близько 80 рокiв, а його очi були настiльки глибоко посадженi, що майже зникали. Чому вiн все ще залишався на роботi, можна було тiльки здогадуватися. Коли його асистент провiв мене в його кабiнет, старий Тоджерс зробив нерiшучу спробу пiднятися з-за старовинного дубового столу, перш нiж опуститися назад i жестом запросив мене сiсти, що я i зробив.


"Чим можу бути корисний, мiстер Доби", - запитав вiн.


" Взагалi-то, мiстер Тоджерс, я тут з дружнiм вiзитом.


При перших ознаках того, що вiн не збира"ться брати гонорар, обличчя чоловiка зблiдло ще бiльше. "Свiтський вiзит?" недовiрливо перепитав вiн.


" Так, я намагаюся побiльше дiзнатися про людину по iменi Вiльям Редфорд Стiнсон, якого, як менi сказали, ви знали.


" А-а-а, ви, мабуть, той хлопець, про розслiдування якого менi розповiли.


" Абсолютно вiрно. Що ви можете розповiсти менi про мiстера Стинсоне?


"Ви розумi"те, мiй дорогий сер, що я вiдмовився вiд роботи на громадських засадах ще до вiйни".


Я не став питати, на якiй вiйнi, хоча, судячи з його вигляду, це могли бути бойовi дi╖ проти бурiв в останнi роки правлiння Вiкторi╖. Але очевидно, що сенс полягав у тому, що вiд мене чекали, що я заплачу за iнформацiю.


"Можливо," я ризикнув, "ми могли б обговорити це за випивкою".


"За вечерею, напевно, було б краще", - заперечив чоловiк.


Меркантильний ублюдок! "Звичайно", - сказав я, видавивши посмiшку. "Коли захочеш".


" Вважаю, сьогоднi ввечерi я вiльний. Скажiмо, в дев'ять годин у ресторанi "Рiтц"?


"Рiтц"? Чому не Букiнгемський палац, мати його? Я мало не скрикнув. Але я зберiг самовладання i посмiшку i замiсть цього сказав: "Чудово. Зустрiнемося там, у барi ". Здавалося, бiльше сказати було нiчого, тому я вiдкланявся, заскочивши по дорозi додому у свiй банк, щоб пiдготуватися до вечора.


* * * *


Було близько 8:30, коли я при╖хав у "Рiтц" i попрямував прямо в бар, втiшаючи себе мартiнi за 11 фунтiв. Коли я допив другу, було 9:10. Вiн запiзнився, але не настiльки кричуще. Однак в 9:25 я почав сумнiватися, що старий труп з'явиться. П'ятнадцять хвилин (i свiжий мартiнi) через задзвонив мiй мобiльний. "Мiстер Доби?" - запитав незнайомий голос.


"Так, хто це?" - запитав я.


"Мене звуть Мейтленд, сер, я партнер мiстера Тоджерса. Боюся, що щось трапилося, i вiн не зможе прийти до вас на зустрiч".


" О, дурницi! - Мимоволi вирвалося в мене.


" Дозвольте менi передати його щирi вибачення й запитати, коли йому буде зручно перенести зустрiч.


"Краще ранiше, нiж пiзнiше", - сказав я. "Завтра, якщо його це влашту"".


"Я передам це мiстеровi Тоджерсу першим дiлом завтра вранцi, i або вiн, або я зв'яжемося з вами".


"Добре, добре, дякую", - пробурмотiла я i повiсила трубку. Але поки я сидiла там, дивлячись на свiй телефон, я раптом задалася питанням: звiдки у Тоджерса номер мого мобiльного телефону? Я не вiддавав його в офiсi. Чи вiддав?


Поглянувши на майже порожнiй стакан передi мною, я дiйсно не мiг згадати. Можливо, я пам'ятав. Можливо, я не пам'ятав.


Можливо, менi потрiбен був ще один мартiнi за 11 фунтiв.


Було трохи бiльше одинадцяти рокiв, коли я, похитуючись, вийшов з бару i попрямував через вестибюль. Випрямися, випрямися, сказав я собi, вряди-годи сподiваючись, що нiхто мене не впiзна". Незважаючи на стару приказку, яка стверджу" протилежне, я твердо вiрив, що iсну" така рiч, як погана реклама.


На iншiй сторонi вулицi стояла низка таксi, i я попрямував до них, але, зiйшовши з тротуару, почув чийсь голос: "Таксi, мiстер?" Голос належав молодому бородатому чоловiковi то iндiйського, то пакистанського походження, який висунувся з-за керма пошарпаного американського седана.


"Я пiду за одним прямо зараз, спасибi", - крикнув я у вiдповiдь.


"Вiдвезу вас у будь-яку точку мiста за десять фунтiв", - вiдповiв вiн. Раптово вiн привернув мою увагу. Як правило, не рекоменду"ться користуватися послугами численних "циганських" кебiв, якi множаться по всьому Лондону. Крiм того, що ви вiдбира"те роботу у звичайнiй мiськiй торгiвлi, ви нiколи не можете бути впевненi, чи " у водiя-цигана законна лiцензiя. Але, випивши вина на суму майже п'ятдесят фунтiв, не оподатковуваних податком, я був готовий до вигiдною угодою.


" Десять фунтiв, де-небудь в мiстi, ви говорите? Я передзвонив, i чоловiк радiсно посмiхнувся i кивнув. "Дуже добре". Забравшись на задн" сидiння машини (в яко╖ пахло якимись екзотичними спецiями), я простягнув чоловiковi десятку i дав йому адресу. Не мiй адресу, оскiльки я все ще був дещо обережним з цi"ю пропозицi"ю, а адреса пабу, розташованого досить близько до мого дому, щоб я мiг або дiйти пiшки, або доповзти додому.


Незважаючи на мо" дещо туманне стан, менi не знадобилося багато часу, щоб зрозумiти, що ми ╖демо не в тому напрямку. Я вказав на це водi"вi, i вiн просто посмiхнувся у вiдповiдь. Спочатку я подумав, що вiн просто не зрозумiв, тому спробував ще раз, але на цей раз був винагороджений занадто розумiючою усмiшкою. Водiй точно знав, що робив.


Мене викрали!


Я намагався за ручку дверей, але вона була замкнена. "Куди ти мене везеш?" Я зажадав, марно намагаючись стримати страх зi свого голосу.


"До кiнця ваших пошукiв", - вiдповiв чоловiк, як нiби це ма" щось означати.


Я вирiшив промовчати i перечекати, знаючи, що машина зрештою повинна була зупинитися i вiдчинити дверцята, пiсля чого я мiг би втекти. Врештi-решт, бути викраденим групою з однi"╖ людини було не так вже й важко. З iншого боку, моя здатнiсть чинити опiр була значно знижена з-за мо"╖ здатностi до алкоголю.


Невдовзi ми ви╖хали на вулицю, яку я знав дуже добре, i зупинилися бiля тротуару перед будинком, в якому я бував багато разiв. "Навiщо ти привiв мене сюди?" - Запитала я, дивлячись через вiкно на офiс Грема Уикинга.


Я почув, як вiдчинилися дверцята машини, швидко вiдкрив свою i викотився назовнi. Я попрямував до вхiдних дверей будiвлi, яку тримав вiдкритою сам Уикинг.


"Грем, це що, якась чортова жарт?" Зажадав вiдповiдi я.


"Хотiв би я, щоб це був жарт, Льон", - сказав вiн, проводжаючи мене в темний будинок.


"Що вiдбува"ться?" - запитав я.


"Це небезпечно для тебе, ось i все, що я можу сказати".


"Що?"


" Пiдiйди сюди, Льон, будь ласка.


Вiн повiв мене через затемнений вестибюль до лiфта. У мене закрутилася голова.


"Ти збира"шся розповiсти менi, що все це значить?" - Запитав я.


Поки ми чекали, коли вiдчиняться дверi лiфта, вiн сказав: "Спочатку я подумав, що ти божевiльний, або, може бути, просто п'яний. Але ця iсторiя з Стинсоном ..." Дзвiнок сповiстив про прибуття лiфта. "Залiзай".


Ми спустилися лiфтом в пiдвал, i коли вiн знову вiдкрився, Уикинг повiв мене по iншому коридором до дверей, яка, якщо б не смужка свiтла навколо не╖, могла б виглядати як вхiд в бункер. "Що це?" - Запитав я.


"Будь ласка, Льон, просто увiйди," нервово сказав вiн.


Я зробив, як менi сказали, i ввiйшов у кiмнату i закрив за мною дверi. Це була комора, заповнена коробками з книгами. Ймовiрно, десь тут було кiлька мо╖х ящикiв. Посеред ящикiв на складаних стiльцях сидiли близько дюжини лiтнiх чоловiкiв i жiнок, кожен з яких красувався в твiдовому мисливсько╖ кепцi навипуск i тримав у руках павичеве перо.


Мо" крайн" замiшання, мабуть, вiдбилося на мо"му обличчi, тому що один з учасникiв групи, що дуже лiтнiй чоловiк, пiдвiвся i промовив: "Ми - дивнi люди з Пiкок-стрiт".


Я в подивi оглянув асортимент. "Боже милостивий", - це було все, що я змiг сказати.


" Ви Леонард Доби? - запитав я.


Я кивнув.


" Гадаю, той самий Леонард Доби, який поширював брехню про лорда Стинсоне?


"Що?" Нерозумно перепитав я. "Ви ма"те на увазi мо" уявлення? Мiй любий, я не брехав. Можливо, я не мав у сво"му розпорядженнi всiма фактами, але це не було свiдомою спробою ухилитися. Ви сказали 'Лорд Стiнсон'. Я не знав, що вiн став пером. Я був би щасливий вставити це в статтю ".


Обличчя старого потемнiло. "Це богохульная жарт", - вилаявся вiн.


"Прошу пробачення?"


" Ви всу" вимовили iм'я лорда Стинсона!


"Лорд Стiнсон?" Пробурмотiв я. Переводячи погляд з одного обличчя на iнше, я помiтив, що всi вони могли бути в однiй i тiй же масцi. Справа була не в рисах ╖х осiб, а в однаковому вираженнi широко розкритого обожнювання в очах, в остекленевших поглядах, якi можна зустрiти в вiдчайдушно релiгiйних людей. До свого жаху, тодi я зрозумiв, що вони представляли собою не просто збiговисько фанатiв, а культ!


"Боже милостивий, ви хочете сказати менi, що ви, люди, заснували релiгiю на У╖льяма Рэдфорде Стинсоне?"


"Ми шану"мо нашого Бога", - сказала одна з жiнок.


"Але з усiх людей, чому саме вiн?" - Вигукнув я. "Вiн був нiким iншим, як лайновим письменником!"


В залi пiднявся зiтхання, i деякi люди впали на колiна, в той час як iншi склали руки в молитвi. Без сумнiву, прийшов час йти. "Що ж, я радий, що мав честь познайомитися з усiма вами," швидко сказав я, " i менi щиро шкода, якщо я порушив заповiдь або ... щось в цьому родi. Я постараюся бути бiльш обережною в майбутньому. А тепер менi пора йти." Я кинулася до дверей, тiльки щоб виявити, що вона замкнена. Куди, в бiса, подiвся Уикинг?


"Ви повиннi вiдповiсти за свою "ресь", - проголосив старий, явно лiдер групи. "Нехай зачитають звинувачення".


Звинувачення? Чорт вiзьми!


Iнший учасник встав i зачитав вголос мiй вступ, те саме, в якому я жорстоко обiйшовся з цi"ю людиною, те саме, яке, як стверджував Уикинг, вiн нiколи не отримував! Боже милостивий, тiльки не кажiть менi, що Джим Редгрейв проговорився цим божевiльним! Коли вiн закiнчив, iнша частина групи почала видавати низькi, страшнi стогони.


Потiм ведучий запитав: "Що може сказати обвинувачуваний?"


"Що ви ма"те на увазi пiд 'обвинуваченим'?" - Обурено вигукнула я, враз усвiдомивши, що це неправильний пiдхiд. Цi люди були явно неврiвноваженi, i менi довелося звертатися з ними бiльш м'яко. Змусивши себе заспоко╖тися i подумати, я вiдчув раптову спалах натхнення.


"Ви забува"те про iншому передмовi, яку я написав, цiй передмовi. Я зрозумiв, що зробив жахливу помилку. Я був занадто рiзкий, занадто жорстокий. Можливо, диявол змусив мене написати це, я не знаю, але я написав iнше, щоб загладити свою провину. Прочитайте це, перш нiж судити мене."


Той самий чоловiк, який транслював мо╖ "звинувачення", тепер витягнув iнший аркуш паперу i, на мiй превеликий полегшенню, прочитав сприятливий вiдгук. Коли вiн закiнчив, старий запитав: "I ти кажеш, що це твоя iстинна вiра?"


"Я клянусь", - заявив я.


"Мiстер Уикинг?" раптово старий щось крикнув, i я почула, як вiдчинилися дверi, i побачила, як увiйшов Грем. "Мiстер Уикинг, обвинувачений стверджу", що усвiдомив хибнiсть сво╖х блюзнiрських переконань i писань i стверджу", що цим вiн виправив ╖х". Вiн взяв друге вступ з рук читця i передав його Уикингу, який переглянув його. "Це правда?" - запитав старий.


Уикинг подивився на мене, а потiм знову на газету.


"Скажи ╖м", - пiдказав я. "Грем, скажи ╖м, що я напився i написав перший лист як поганий жарти, а потiм випадково вiдправив його тобi, а потiм усвiдомив свою помилку i написав це. Скажи ╖м.


"Правду, мiстер Уикинг," сказав старий. " Ми приймемо тiльки правду.


Дивлячись в пiдлогу, Уикинг сказав: "Вiн надiслав менi ╖х обидва. Вiн сказав, що я можу використовувати будь-який з них. Його слова були: 'сприятливий або чесне ".


" Чорт вiзьми, Грем! - Вигукнув я.


Вiн повернувся до мене, виглядаючи кiлька хворим. - Пробач, Льон, але це те, що ти сказав.


"Досить", - сказав лiдер спiвуче. "Леонард Добi, ти був викритий як богохульник i брехун. Ми, хранителi полум'я, ми, захищають iстину вiд брехнi, повиннi тепер винести вирок".


"Правда?" Я закричав, раптово прийшовши в лють. "Ти хочеш правду? Добре, я розповiм тобi чортову правду про У╖льяма Рэдфорде Стинсоне. Вiн був найгiршим гребаным письменником, який коли-небудь дихав! Ймовiрно, вiн iнсценував власну смерть, щоб його бiльше не визнавали постачальником дерьмово прози на всiй цiй чортовiй планетi!"


Я вiдчув руку на сво"му стегнi, i Уикинг швидко встав мiж мною i ватажком. "Дозвольте менi поговорити з обвинуваченим", - сказав вiн, потiм, вiдтягнув мене в кут, прошипiв пошепки: "Заради бога, Льон, заткнись! Ти не уявля"ш, з чим зiткнувся!


Це був шепiт, який я дiзналася. "Ти", - сказала я, приголомшена. "Грем, ти був голосом на мо"му автовiдповiдачi!"


"Я намагався попередити тебе, намагався змусити тебе зупинитися, але ти цього не зробив".


"Грем, я хочу знати правду. Яке вiдношення ти ма"ш до всього цього?"


Вiн подивився на мене повними болю очима. "Дивнi люди з Пiкок-стрiт звернулися до мене з проханням повернути Стинсона в друк, от i все. Оскiльки матерiалу було дозволено стати суспiльним надбанням, вiн був досить дешевим, а вiнтажна лiтература знову прода"ться, тому я сказав, що все в порядку. Я подумав, що це цiкава iдея. Але потiм я зробив помилку, попросивши вас написати вступ.


"Спочатку ти написав то мстивого лист, який я прикинувся, що не отримав, щоб захистити тебе. Але менi все одно довелося показати ╖м його. Потiм ти зацiкавився цi"ю людиною бiльше, нiж його писаннями. Ти почав розслiдування, намагаючись з'ясувати, що з ним сталося. Сьогоднi ти ходив до того старого адвоката i домовлявся з ним про вечерю."


"Звiдки ти мiг це знати?"


" Льон, я стежив за тобою останнi два днi.


"У тебе що?" Позаду себе я чув неспокiйне бурмотiння Дивних, але менi було все одно. Це ставало вже занадто. " I, я думаю, ви теж скасували вечерю?


Вiн кивнув. " Я подзвонив Тоджерсу i сказав, що ти не зможеш при╖хати, а потiм попросив свого помiчника зателефонувати тобi в "Рiтц". Потiм я домовився, щоб таксi доставило тебе сюди.


" Заради бога, Грем, чому?


"Я... я повинен був".


"Якого роду владу мають над тобою цi древнi мiсячнi тельцi?" Запитав я.


Уикинг з нещасним виглядом подивився на мене. Вiн був весь в поту. "Ти не уявля"ш, як глибоко заходить ╖х манiя, Льон", - сказав вiн. "Вони погрожували мо"╖ сiм'╖, мо"╖ дружини i мо╖х kids...my дiтям, Льон!"


" Погрожував ╖м що? - запитав я.


Вiн сумно зiтхнув. " Стiнсон не iнсценував свою смерть, Льон, i вiн не просто пiшов. Вiн був...


"Ми втрача"мо терпiння", - пiдсумував лiдер, i Уикинг негайно замовк. "Конгрегацiя, ви чули докази", - продовжив старий. "Який ваш вердикт?"


Всi дружно встали i практично прокричали: "Винен!"


"А покарання?" запитав старий.


"Смерть!" - кричали вони.


Я стояв там, вiдчайдушно сподiваючись, що весь цей епiзод буде викритий як збочена жарт. Але нiхто не смiявся, i менше всього Грем Уикинг.


"Гiдне покарання," спiвучо промовив старий. "Леонард Добi, ти - друге пришестя Лжепророка, явився нам тридцять два роки тому у виглядi Самого Господа, який, як i ти, прийшов тiльки для того, щоб зневажати бога i ганьбити Писання!"


О, боже милостивий, цього не може бути! Вiльям Редфорд Стiнсон сам виступав перед the ╫ресiсiаг╬в 1974 роцi ... тридцять два роки тому! Що вiн ╖м сказав? Правду? Що вiн був жахливим письменником, який зрештою змирився з цим фактом i звiльнився? Що цi люди були повними дурнями iз-за того, що були його прихильниками?


Я повернувся до Уикингу i сказав: "Боже мiй, вони вбили Стинсона, чи не так? Цi божевiльнi фанатики вбили його i десь сховали його тiло! Ось чому вiн 'зник'!"


Уикинг просто втупився на сво╖ нiгтi.


З мене було досить. Я кинулася до дверей, але пiвдюжини дивно сильних рук, якi мiцно тримали мене, дали менi пройти.


"Вiдпусти мене, чорт би тебе побрал!" Я закричав. "Уикинг! Ти мiй друг, заради бога! Зроби що-небудь!"


"Я не можу," простогнав вiн. " У тебе нема" сiм'╖, Льон. У мене ". Я повинен захистити ╖х.


Раптово я вiдчув гострий укол в руку, i не потрiбно було володiти уявою романiста, щоб зрозумiти, що це був шприц. Мо╖ сили, здавалося, вичерпалися, немов ╖х витягли, i мене без опору втягли назад у кiмнату.


Останнi слова, якi я почув, були вiд Грема Уикинга. "Все, чого я хотiв, це простий затяжки i використання твого iменi, Льон", - говорив вiн. "Це все. Чому ти не мiг зiграти внiчию i перевести в готiвку чек, хоча б на цей раз?


* * * *


Лондонська "Таймс", 21 вересня 2006 р.


Полiцiя як i ранiше спантеличена зникненням популярного автора детективних романiв 52-рiчного Леонарда Доби, якого востанн" бачили виходять з готелю "Рiтц" увечерi 16 липня. Представник Скотланд-Ярду заявив у вiвторок, що Ярд не бажа" виключати нечесну гру, незважаючи на скептицизм щодо цього рiшення з боку деяких найближчих друзiв письменника.


Редактор Джеймс Редгрейв, давнiй друг Доби, повiдомив полiцi╖, що автор вивчав книгу про колегу-письменника детективiв У╖льяма Рэдфорде Стинсоне, творця голмсiвського стилiзованого персонажа Шадрака Хауса, який сам зник у 1974 роцi. Оскiльки Стiнсон зник, Редгрейв стверджу", що позiрна зникнення Доби якимось чином пов'язане з його дослiдженнями.


"Льон - допитливий чоловiк, i вiн цiлком мiг вирiшити, що "диний спосiб належним чином дослiджувати зниклого людини - це насправдi зникнути самому", - сказав Редгрейв.


Грем Уикинг, видавець i один зниклого чоловiка, погоджу"ться. "Я знаю, що побачу його знову", - сказав Уикинг Times. "Вiрити в те, що один автор детективiв законно розчиня"ться в повiтрi, дослiджуючи iншого письменника, який розчинився в повiтрi, - значить приймати збiги, якi нi один хороший письменник не наважився б помiстити в сво╖ книги ".


Уикинг з усмiшкою додав: "Або це, або iсну" якийсь великий культовий змову, спрямовану на те, щоб покiнчити з авторами детективiв".


OceanofPDF.com


ДРУГА СКРИПКА, Крiстiн Кетрiн Раш


СЕРЕДА, 5:36 РАНКУ.


Холмс виглядав недоречно, коли присiв навпочiпки на тротуарi, втупившись на смугу кровi. Я вже приклав до носа Вiкс i закурив сигарету. Вiд смороду на узбiччi дороги бiля мене трохи не перехопило подих - десятирiчний ветеран вiддiлу по розслiдуванню вбивств i п'ятнадцятирiчний в полiцi╖. У цьому районi пахло так, нiби хтось три днi тому пере╖хав стадо оленiв, а потiм залишив ╖х на сонцi. Холмс просто обернув шарф навколо обличчя, перш нiж оглянути смугу кровi, нiби в нiй мiстилася та"мниця столiть.


Я вже стежив за цi"ю кривавою смугою. Вона вела вниз по насипу до понiвечено╖ жiночого тiла, що лежить у дренажно╖ канави бiля огорожi з дротяно╖ сiтки. На цей раз вбивця був безстрашний, викинувши тiло поруч з однi"ю з найбiльш жвавих автомагiстралей в цьому районi, всього в декiлькох ярдiв вiд Кебот-Хiлл, самого нового i потворного - житлового комплексу Санта-Лючi╖.


Але це мiсце, схоже, не привернуло уваги Холмса, як i проржавiлий "Олдсмобiль" 1970 року випуску з закривавленим крилом, кинутий на узбiччi. Спiвробiтник групи судово-медично╖ експертизи соскребал кров у пластиковий пакет. Фотограф стояв верхи на дренажно╖ канави, роблячи знiмки тiла. Тро" чоловiкiв з вiддiлу обшукували машину, а дво" iнших детективiв оглядали узбiччя в пошуках iнших доказiв.


Я стояла поруч з патрульною машиною i слухала, як Рей Енн, "дина жiнка в командi, схилившись над рацi"ю, просить ще кiлька годин побути на мiсцi злочину. Ранкова по╖здка на роботу зiпсувала б рiч, але Холмс сам напросився на це. I оскiльки департамент витратив понад чверть бюджету на те, щоб "дина приватна компанiя з подорожей у часi доставила Великого Детектива в Санта-Лючiю, йому довелося виконати його прохання.


Я спостерiгав за ним з тих пiр, як його взяли в полiцiю двадцять чотири години тому. Вiн був худорлявим, середнього зросту, з яструбиним носом. Я очiкував побачити чоловiка вище ростом, i, можливо, з вiкторiанським стандартами вiн таким i був. Його пiджак був зшитий трохи краще, нiж я очiкував, але на ньому була мисливська шапка, а в руцi вiн тримав вигнуту трубку, яку прибрав, коли виявив, що людина, яка володi" предметом, зробленим зi слоново╖ кiстки, пiдда"ться словесним образам в Калiфорнi╖.


Я протестував проти при╖зду Холмса, але шеф наполiг на сво"му. Наш маленький вiддiл роками постiйно змагався з ФБР, i оскiльки не було жодних фактичних доказiв того, що вбивця викрадав сво╖х жертв i переправляв ╖х через кордони штатiв, шеф робив все можливе, щоб запобiгти втручання ФБР. Холмс був всього лише козирем в рукавi, останньою спробою довести федералам, що "гомбои" можуть самi вирiшити одну з них.


З того моменту, як Холмс прибув, вiн багато слухав, задавав мало питань про злочин, але просив iнформацiю про ту епоху, про Калiфорнi╖ i про Санта-Лючi╖ зокрема.


Я пирхнув, коли вони сказали менi це. Можливо, вiн був великим детективом з коли-небудь жили - хоча я б посперечався, що бiльш великi детективи iснували в умовах вiдносно╖ анонiмностi, - але його iнформацiя застарiла на сто рокiв. Як могла людина, який заробив собi репутацiю, спостерiгаючи за найдрiбнiшими деталями, виявити поворот, якого нiхто з нас - всi хорошi детективи - не змiг не помiтити?


I повiрте менi, ми шукали. Я спав по чотири години на добу з тих пiр, як мiсяць тому була сформована оперативна група. Саме тодi ми зрозумiли, що Санта-Лючiя була такою самою жертвою, як i понiвеченi тiла, якi ми знайшли.


Вбивця полював на багатих i знаменитих: двох юних кiнозiрок, колишню дитячу телезiрку, футболiста з Прiнстона, якого вибрали на драфтi пiд номером один у цьому роцi, i дружину одного з найвiдомiших сенаторiв штату вiдомого скульптора в сво"му власному правi. Кожна з його жертв була досить вiдома, щоб потрапити у вечiрнi новини по всiй кра╖нi, i всi тiла були знайденi тут, в Санта-Лючi╖, хоча бiльшiсть з них зникли - живими - звiдкись ще.


Холмс простежив за плямою кровi до прим'ято╖ трави на набережнiй, перш нiж затиснути нiс рукою. Потiм я кивнув. Здавалося, у нього погiршився нюх, ймовiрно, з-за нюхального тютюну або курiння трубки.


" Якого чорта ти твориш, Нед? Ти занадто гарний, щоб прочiсувати мiсце злочину?


Я озирнувся через плече. Бирмар стояв там, його крихiтнi оченята бiгали, а кругле обличчя було блiдим i зеленуватим. Вiн був детективом iншого типу, нiж я. Холмс був його кумиром у дитинствi, а Бирмар був мозком, звернулися до Чарiвникiв часу Санта-Круса за допомогою в цiй справi.


"Я працюю", - сказала я тоном, що не терпить заперечень.


"Схоже, ви спостерiга"те за Холмсом", - сказав Бирмар, але пiшов геть, його пальто прилипло до тiла, як мокра наждачний папiр.


Я спостерiгав за Холмсом, але вже оглянув мiсце злочину. Я був першим членом команди, що прибули на мiсце. Мiй будинок знаходився в кварталi звiдси. Це мене розлютило. Я був представником у цiй справi. Якщо вбивця стежив за репортажами в пресi, вiн знав про мене. I навiть незважаючи на те, що мого адреси i номера телефону не було в списку, такого розумного хлопця не склало б великих труднощiв з'ясувати, де я живу.


" Офiцер Залеський. Холмс дивився на мене з набережно╖. " Не могли б ви при"днатися до мене на хвилинку, будь ласка?


Я зiтхнув, нахилився i затоптав цигарку в попiльничцi вiддiлення. Потiм я наблизився до насипу, намагаючись не наступити на криваву смугу. В мо"му животi наростало легке роздратування.


Всякий раз, коли цьому хлопцевi потрiбна консультацiя, вiн обирав мене, а не Бирмара. I у мене були справи важливiшi, нiж няньчитися з кимось, хто витрачав бiльше грошей департаменту, нiж шеф.


"Ми вже зна"мо, хто ця нещасна жiнка?" запитав вiн. Навiть з Виками i сигаретою запах був нудотним. Тiло, нормально разлагающееся, не повинно пахнути так сильно.


"Нi", - сказав я.


"Що ж", - сказав вiн. "Можливо, це саме те, що ми шукали. У не╖ не так багато спiльного з iншими".


Я неохоче опустив погляд, виставивши всi сво╖ тренування як щит. Тiло не було особистiстю; це був король в шаховiй партi╖, причина бiйки i не бiльше. Але вбивця залишив ╖╖ обличчя недоторканим, i вираз жаху в ╖╖ широко розкритих блакитних очах буде переслiдувати мене, якщо я дозволю цьому статися.


Я змусив себе оглянути ╖╖ у пошуках доказiв, про яких говорив Холмс. Зуби в не╖ були нерiвнi i знебарвленi - не результат уваги за мiльйони доларiв. На залишках плаття, яке вона носила, виднiвся магазинний ярлик. Холмс нахилився i простягнув менi шматок тканини. Манжета рукава. Однi"ю гудзики не вистачало; iнша гудзик була пришита досить невмiло.


"Господи, - сказав я. "Iмiтатор". Холмс сiв навпочiпки i втупився на мене з-пiд полiв свого кашкета.


" Iмiтатор? Вiн явно не зрозумiв.


Я вибрався з набережно╖. "У нас на волi дво" таких божевiльних. Один з них вбива" за дивним особистих причин, а iнший чита" репортажi в пресi i наслiду" ".


Холмс сiв поруч зi мною, дивно невимушено володiючи сво╖м тiлом, хоча виглядав так, наче нiколи не займався спортом. "Нiсенiтниця", - сказав вiн. "Це абсурдно. Вiрогiднiсть наявностi двох вбивць з однаковими ...


"Це вiдбува"ться постiйно", - сказав я. Я пiшов до патрульно╖ машини. Щоки Рей Енн розчервонiлися. Вона боролася з розпачем.


"Вони вже мiняють маршрут через скупчення декiлькох машин на 1-5", - сказала вона.


" Дозволь менi поговорити з ними.


"У цьому нема" необхiдностi". Холмс стояв у мене за спиною. "Як тiльки вашi фотографи закiнчать, ми можемо повернутися до вiддiлку. Ми з вами повиннi обговорити, як працюють цi iмiтатори".


СЕРЕДА, 11:53 РАНКУ.


Найменше менi хотiлося сидiти за столом i обговорювати основи кримiнально╖ теорi╖ з людиною, який помер за три десятилiття до мого народження. Але вiн навiдрiз вiдмовився працювати з Бирмаром ("Боюся, мiй дорогий сер, що ця людина не розумi" нюансiв"), i шеф сказав менi, що моя робота опиниться пiд загрозою, якщо я буду iгнорувати Холмса. Чудово. Здавалося, що Великого Детектива потрiбен був персонаж, i вiн вибрав мене в якостi Ватсона цього столiття.


Шеф використовував свiй кабiнет, щоб проiнструктувати нову команду, яка повинна була розслiдувати подвiйне вбивство, про яке повiдомили в "Гато Апартментс". Нiде не було усамiтнення. Отже, я повiв Холмса в сво" улюблене заклад, бар недалеко вiд П'ято╖ вулицi, який був затiнений папоротями, золотими кантами i неоновими вогнями. Денного свiтла в закладi не було з 1955 року, а вiкна були зашторенi. Всерединi пахло сигаретним димом, настiльки густим, що стiни були на пiвдюйма товщi. Пол був усiяний попкорном i липким вiд пролитого пива. Хтось, мабуть, давав хабар мiським органам охорони здоров'я, тому що, за логiкою речей заклад ма" бути закрита в перший же рiк свого iснування.


На мiй подив, Холмс нiчого не сказав, коли ми ввiйшли. Вiн пiшов за мною до кабiнцi i прослизнув усередину, як нiби ми обидва були постiйними вiдвiдувачами. Я замовив свiтле пиво, а вiн - чай iз льодом "з цукром та вершками", потiм посмiхнувся менi. "За останнi кiлька днiв я дуже полюбив цю страву", - сказав вiн.


Я був не в настро╖ вести пусту розмову. " Отже, ви хочете, щоб я пояснив, що таке наслiдувачi.


Вiн похитав головою, легка посмiшка торкнула його вузькi губи. "Думаю, я вловив концепцiю. Однак я подумав, що повинен повiдомити вам, що, на мою думку, ви помиля"теся".


Я вiдчула, як до мо╖х щоках прилива" гарячий рум'янець. Цей чоловiк знав, як дiстатися до мене. Я був тричi нагороджений штатом Калiфорнiя за свою роботу, "Нью-Йорк Таймс" визнала мене одним з кращих детективiв кра╖ни, i мене зобразили в телефiльмi, знятому по одному з мо╖х справ.


"Послухай, - сказав я. "Я розслiдував бiльше вбивств, нiж менi хочеться думати, i я був в командах, якi спiймали шiсть рiзних серiйних вбивць. Той, хто не слiд шаблоном, неминуче ста" наслiдувачем ".


"Але схема була дотримана", - сказав Холмс. "Аж до направлення ножових поранень, а також поширеного запаху розкладання. Частина плотi не належала ╖й, i пiд нею були шматки iншого трупа. Тварина, як i в iнших випадках. У минулому вбивця використовував цей прийом, щоб було виявлено заховане тiло, i зробив це на цей раз. Я не вiрю, що ви опублiкували цi подробицi в пресi, чи не так?"


Офiцiантка поставила передi мною пиво, розплескавши трохи пiни на подряпаний дерев'яний стiл. Потiм вона поставила перед Холмсом склянку чаю з льодом, потiм глечик молока i цукорницю. Саркастично усмiхнувшися, вона дiстала ложку i простягнула ╖╖ йому, згребла зi столу мою п'ятидоларову купюру i пiшла.


"Нi", - неохоче вiдповiв я. "Ми цього не робили".


"Крiм того, там був невеликий вiдбиток спортивного взуття, i вiн був залишений з протилежного боку вiд машини. Я думаю, ви зрозумi"те, що вбивця розбризкав кров по бамперу, щоб збити нас зi шляху iстинного. Кривава смуга була такий же прийомом, оскiльки вона надто рiвна i пряма, щоб бути залишеним тiлом, яке подтащили до краю насипу. Вбивця йшов по набережнiй в досвiтнi годинники, з боку однi"╖ з бiчних вулиць, несучи з собою тiло. Оскiльки спуск з дороги такий крутий, я б сумнiвався, що хто-небудь його бачив.


Я зробив ковток пива. Моя рука тремтiла. Я помiтив цi речi, але не з'"днав ╖х во"дино. Холмс був прав. Думаю, деякi деталi не змiнилися за минулi столiття.


"Я вважаю," сказав Холмс, "що якщо ми з'ясу"мо, хто ця жiнка, то знайдемо нашого вбивцю".


СЕРЕДА, 14:33 пополуднi.


Ми вiдправили вiдбитки пальцiв i фотографiю жертви в кримiналiстичнi лабораторi╖ по всiй кра╖нi. Потiм ми передали ╖╖ фотографiю пресi, яка опублiкувала ╖╖ по всiй кра╖нi, потiм ми найняли тимчасового спiвробiтника для вiдстеження телефонних дзвiнкiв.


Холмс був вражений деякими речами: обсягом даних, якi були у нас пiд рукою; тим, як ця iнформацiя могла поширитися по всiй кра╖нi за лiченi секунди. Звичайно, вiн висловив це подив спокiйно, давши нам зрозумiти, що подiбнi змiни були логiчним продовженням епохи, в яку вiн жив. Вiн також сказав менi в приватному порядку, що, на його думку, така iнтелектуальна легкiсть зробила нас лiнивими.


Бирмару це зауваження здалося забавним. Менi - нi. Холмс взагалi нiчого не хотiв менi сказати.


До цього моменту розслiдування у нас було вiсiм рiзних психологiчних портретiв вбивцi. У профiлях передбачалося, що вбивця був чоловiком i сильним (що здавалося очевидним, враховуючи футболiста), з недолiком соцiальних навичок i глибоко вкорiненою ненавистю до вiдомим людям. Холмс не погодився з усiма експертами за всiма пунктами, окрiм двох. Вiн визнав, що вбивця ненавидiв знаменитостей i що вбивця був сильний.


Ми повернулися з бару пiсля обiду, що складався з гамбургерiв, рясно присмачених жиром. Я випив одне пиво, а Холмс випив чотири чашки чаю, що привело його в знервований стан. Коли ми повернулися, нас разом з Бирмаром викликали в кабiнет шефа для аналiзу цi"╖ справи.


У кабiнетi пахло вiдновленим повiтрям i старими спортивними шкарпетками. Шеф полiцi╖ зберiгав свою спортивну одяг у картотечном шафi - "так нiхто не пiдгляне", - лукаво мовив вiн, - i нiколи не вiдкривав вiкна. Його стiл був завалений паперами, а на краю сусiднього столу безперервно гуло комп'ютер. Шеф сидiв у м'якому крiслi за столом. Холмс i Бирмар зайняли "динi вiльнi мiсця. Я притулився до зачинених дверей, схрестивши руки на грудях.


Шеф ознайомився з новiтнiми психологiчним профiлем, який нiчим не вiдрiзнявся вiд iнших, а потiм поцiкавився нашою думкою.


"Я б не погодився з вашими експертами", - сказав Холмс. "Менi зда"ться, що наш вбивця цiлком соцiально орi"нтований. Зрештою, йому вдалося зблизитися з людьми, якi постiйно оточенi iншими i у випадку з зiрками - перебувають пiд посиленою охороною. Нi, це людина, у якого достатньо ресурсiв, щоб швидко i непомiченим долати великi вiдстанi, людина, здатний наблизитися до неприступного, i людина, ма" зв'язки з Санта Лючiей ".


Шеф полiцi╖ i Бирмар спостерiгали за Холмсом, як за богом. Мене починав обурювати звук цього звучного голосу з акцентом. Я вже розiбрався в iсторi╖ з Санта-Лючi"ю - це здавалося очевидним - i розповiв шефу сво"╖ теорi╖ про те, що у вбивцi була робота, яка зв'язувала його зi знаменитостями. Я випустив з уваги третiй момент Холмса, i менi не слiд було цього робити. Можливо, Холмс був прав: можливо, мiй доступ до технологiй зробив мене iнтелектуально ледачим.


"Це повинен бути приватний лiтак", - сказав я. "Вiн доставив трьох жертв з Схiдного узбережжя менше нiж за два днi".


"Я подзвоню в аеропорт", - сказав Бирмар.


Шеф полiцi╖ похитав головою. "Наш вбивця був би занадто розумний, щоб приземлитися в Санта-Лючi╖. Нам потрiбно перевiрити аеропорти, обслуговуючi невеликi лiтаки. Поклич когось допомогти з цим, Бирмар. Отримайте журнали з усiх аеропортiв у межах дня ╖зди звiдси ".


Бирмар зблiд. "Сер, я не вiрю, що вiн мiг виконати весь цей шлях сюди, скажiмо, з Юти".


"Нiколи не можна дозволяти упередженням заважати розслiдуванню", - сказав Холмс.


Я витрiщився на нього. Вiн виглядав абсолютно невимушено, сидячи в пластиковому крiслi, витягнувши ноги, на столi поруч з ним гудiв комп'ютер шефа. Не дивно, що Холмса не схвилював стрибок в майбутн". Коли вiн був залучений в розслiдування, вiн перевiряв сво╖ очiкування вiд свiту бiля порога.


Холмс подивився на мене. " Якого роду робота може знадобитися людинi, щоб наблизитися до знаменитостей?


Я знизав плечима. "Журналiсти отримують пропуску. Полiцiя, охоронцi, перукарi, водi╖, постачальники провiзi╖ - " цiлий список допомiжного персоналу, який може проникнути в будь-яку цитадель, якщо вiн зна", як вiдкрити дверi ".


"Так," сказав Холмс, переплiтаючи пальцi будиночком, "але ця дверi повинна бути однаковою для кожного з цих нещасних".


"У нас вже " команда, яка розслiду" зв'язки мiж нашими жертвами".


Холмс посмiхнувся. " Ми поки нiчого не знайдемо. Поки ми не дiзна"мося iм'я нашо╖ останньо╖ жертви, вбивця ставить нас у невигiдне становище.


Я навмисно разжала руки i дозволила ╖м впасти з бокiв. " Що змушу" тебе так говорити?


"Ми всi припускали, що вбивця - чоловiк", - сказав Холмс. "Тiльки в цей момент я зрозумiв, що ми шука"мо жiнку".


СЕРЕДА, 15:15.


Я була дуже рада, що Рей Енн не було з нами в офiсi або будь-яко╖ iншо╖ жiнки у вiддiлi, якщо вже на те пiшло, - оскiльки наступнi пiвгодини Холмс витратив на пояснення того, що "прекрасна стать" може бути абсолютно блискучим. Вiн розповiв про свiй досвiд спiлкування з якоюсь Iрен Адлер i, хоча мав на увазi, що вона була винятком з бiльшостi жiнок, припустив, що кожне столiття ма" породжувати принаймнi одного схожого людини. Тiльки цей розум, той, який ми шукали, був диявольськи витонченим.


В тому, що нашим вбивцею була жiнка, його переконав вiдбиток черевика. Холмс стверджував, що знову i знову прокручував у головi схему, поки ми розмовляли. Судово-медична експертиза пiдтвердила, що взуття була дешевою марки, куплено╖ у взутт"вому магазинi зi знижкою, i що це був чоловiчий четвертий розмiр. Холмс сказав, що вiн спостерiгав за взуттям на наступний день i зазначив, що багато жiнки-офiцери вiддавали перевагу чоловiчi тенiснi туфлi жiночим. Жоден чоловiк не носив четвертий розмiр, але деякi жiнки носили.


"Це не доказ!" - гримнув шеф полiцi╖. "Це припущення. Крiм того, серiйнi вбивцi завжди чоловiки".


Холмс зiтхнув. "Я розумiю, що у вас багато даних про цих вбивць. Але нiщо не заважа" жiнцi використовувати цi методи для власно╖ вигоди. ╢ кiлька iнших ознак, що вказують на жiночу руку. Жертви були одягненi, а не голi, як, мабуть, прийнято в подiбних випадках. I, хоча вона, зда"ться, домоглася багато чого, я вважаю, можливо для жiнок, яких я бачив вiдтодi, як при╖хав сюди, - метод вбивства, напад з ножем, бiльше залежить вiд несподiванки i вiд бiльшо╖ огиди жертви до ножам, нiж вiд будь-яко╖ потреби фiзично здолати кого-небудь.


"Нiж, до речi, - це зброя гнiву, яке часто вибирають люди, якi тривалий час зберiгали в собi багато лютi. Жiноче зброю, якщо хочете, оскiльки жiнок вчать не виражати свiй гнiв. Потiм Холмс посмiхнувся. "Принаймнi, це не змiнилося за минулi перiоди часу".


Холмс вiдкинувся на спинку стiльця i притиснув складенi будиночком пальцi до губ. Вiн заговорив тихо, нiби розмовляв сам з собою. "Насправдi, я б припустив, що ряд нерозкритих серiйних вбивств у вас в кра╖нi залишаються нерозкритими просто тому, що ви не бажа"те визнати, що прекрасна стать так само здатний на звiрства, як i ми".


Почувши це зауваження, я повернувся спиною до дискусi╖ i вийшов з кабiнету. Презирство Холмса до наших методiв викликало в менi гнiв, який був контрпродуктивним. Вiн працював над кiлькома справами у вiкторiанському Лондонi - мiстi з населенням удвiчi меншим, нiж в Санта-Лючi╖, Санта-Крус i Сан-Хосе разом узятих.


Тодi вбивство було салонно╖ грою, i "диний серiйний вбивця, сумно вiдомий Джек Рiзник, так i не був спiйманий. Якби я залишився в кiмнатi, я б сказав всi цi речi.


Замiсть цього я сiв за свiй стiл, глибоко зiтхнув i задумався. Дiлянка був майже порожнiй, бiльша частина вiддiлу працювала над рiзними справами, а iнша група займалася квартирними вбивствами в Гато. На задньому планi безперервно дзвонив телефон. За прозорим склом у адмiнiстратора офiцер у формi сперечався з жiнкою про те, що департамент даремно витрача" час на пошуки загубленого кiшки. Один з диспетчерiв, струнка чорнява жiнка, вийшла з радiорубки i налила собi чашку кави.


Менi хотiлося, щоб було бiльше шуму. Я краще розумiв, коли менi доводилося вiдсiювати вiдволiкаючi фактори.


Менi було непри"мно визнавати, що Холмс мав яснiстю бачення, яко╖ не вистачало менi. Те, що нашим вбивцею була жiнка, мало сенс. Це пояснило б двi аномалi╖ в нашому статистичному аналiзi: футболiста i дружину сенатора. Молода людина, якiй трохи за двадцять, мiг куди завгодно захопитися привабливою жiнкою - i не вiдчувати загрози з ╖╖ боку. Дружинi сенатора з фемiнiстськими нахилами просто потрiбно було викликати в не╖ почуття сестринства.


Це спростило наш пошук. Ми не шукали перукарiв, постачальникiв провiзi╖ або навiть журналiстiв, на що спочатку розраховував. Ми шукали когось, хто бiльше вiдповiдав профiлю людини, що володi" приватним лiтаком. Когось, хто пiдтримував контакт з усiма цими людьми i при цьому залишався анонiмним. Водiя. В коротких рекламних турах багато студi╖ i публiцисти спиралися на жменьку людей, якi пройшли вiдбiр, щоб привернути увагу знаменитостей. Бiльшiсть волiло жiнок, тому що жiнки сприймалися як безпечнi. Водiй приватного лiтака може перебувати за викликом у кiлькох спiльнотах пiд кiлькома псевдонiмами.


Я пiдiйшов до вiдомчого комп'ютера, встановленого i прикутiй ланцюгом до столу у центрi кiмнати (можливо, коли-небудь департамент обзаведеться iндивiдуальними комп'ютерами для всiх нас - бiльш економiчне рiшення, нiж наймати Тайм-чарiвникiв Санта-Клари) i вiдкрив файли жертв. Вони не вдавалися в ту глибину, яку я хотiв, тому замiсть цього я заглянув в газетнi журнали, шукаючи якiсь недавнi згадки (до вбивств, звичайно) iмен жертв.


Дверi в кабiнет шефа вiдчинилися i зачинилися. Я почув кроки позаду себе i зрозумiв, кому вони належать. Я не здивувався, коли Холмс пiдсунув стiлець i сiв поруч зi мною. Вiн спостерiгав, як на екранi прокручу"ться стаття за статтею.


"Ти що-небудь знайшов?" запитав вiн.


Я кивнув. Футболiст побував у трьох рiзних мiстах, щоб зустрiтися з власниками команди, яка його обрала, i отримати вино i вечеря вiд кожного окремо. Обидвi кiнозiрки були в рекламних турах для фiльмiв, що вони тiльки що завершили. Дружина сенатора супроводжувала свого чоловiка на вечiрцi з його рiдного штату.


"Знайти водiя, який займався всiма цими справами, не повинно бути складно", - сказав я. "У компанiй повиннi бути резюме з фотографiями. Але для кого-то не " незаконним використовувати псевдонiм - за умови, що вiн використову" правильний номер соцiального страхування. Я усмiхнувся, побачивши замiшання на обличчi Холмса. Хотiв би я бачити це вираз частiше. "Але," сказав я, "навiть якщо ми покажемо зв'язок, у нас все одно недостатньо доказiв, щоб пред'явити ╖х у судi".


Холмс вiдкинувся на спинку стiльця. "Я не розумiю страху, з яким ви, зда"ться, дивiться на свiй судовий процес", - сказав вiн. Вiн був досить багато чув про це - я чув, як шеф полiцi╖ двiчi попереджав Холмса не чiпати докази i не втручатися в судово-медичну процедуру, - але я думав, що досi вiн iгнорував попередження. "Але я згоден, що нам потрiбно бiльше iнформацi╖. Справу не буде закрито, поки ми не зрозумi"мо мотивацiю дiй нашого вбивцi ".


З мене було досить. Занадто мало спав, занадто багато кави i занадто багато лекцiй. Мо" терпiння лопнуло.


"По-перше, це не 'наш' вбивця. По-друге, я працював над справами, у яких "диним мотивом вбивцi була ненависть до жовтого кольору. По-трет", реальне життя - це не загадка вбивства. Тут, у 1990-тi роки, ми рiдко пов'язу"мо всi кiнцi з кiнцями ".


"Вiльнi кiнцi," м'яко сказав Холмс, - це розкiш, яку стабiльне суспiльство не може собi дозволити.


Поява Рей Енн врятувало мене вiд вiдповiдi. Вона простягнула факс, дешевий папiр була згорнута в невеликий рулон.


"Ми знайшли ╖╖", - сказала Рей Енн. "Наша остання жертва. Кiмберлi Мерi Калдикотт. Домогосподарка з Бейкерсфiлда, Калiфорнiя".


"Бейкерсфiлд?" Перепитав я. Я спохмурнiв. Бейкерсфiлд. Холмс, мабуть, помилявся. Домогосподарка не вписувалася в цей сценарiй.


" У не╖ " якi-небудь зв'язку з Санта-Лючi"ю? - Спитав Холмс.


Рей Енн кивнула. "Народилася i виросла тут. Закiнчила середню школу Санта-Лючiя у 1970 роцi. Королева балу випускникiв, произносящая прощальну промову i проголосувала за найбiльш iмовiрний успiх. Пiдлiтки не дуже гарнi в пророкуваннi подiбних подiй. Хто б мiг подумати, що вона виявиться розведеною секретаркою, матiр'ю двох дiтей?"


"Вона не вiдповiда" профiлю, Холмс", - сказав я. "Я думаю, ми дiйсно повиннi прийняти iдею про подражателе i шукати витоку iнформацi╖ в департаментi".


Холмс похитав головою. "Ви втрача"те з уваги очевидне, друже мiй. Перш нiж ми припустимо, що два вбивцi дiяли однi"ю i тi"ю ж стратегi"ю, ми повиннi розслiдувати це як вза"мопов'язану смерть.


"Моя дорога" вiн подивився на Рей Енн, " вiдповiдай менi на запитання. Я вважаю, що предмети, якi ти згадала щодо Кiмберлi, були нагородами.


Рей Енн кивнула. "Це вершина купи в старшiй школi".


Холмс посмiхнувся. "Тодi нам потрiбно з'ясувати, на кого настали пiд час сходження Кiмберлi на вершину. Нам потрiбно знайти молоду ледi, яка посiла друге мiсце".


П'ЯТНИЦЯ, 16:10 ВЕЧОРА.


У щорiчнику середньо╖ школи Санта-Лючiя була тiльки одна фотографiя салютаторианки 1970 року, ╖╖ офiцiйна випускна фотографiя. Лорена Хаас була дiвчиною з круглим обличчям, в окулярах з-пiд кока-коли та зачiсцi середини шiстдесятих. Така начитана iнтелектуальна дiвчинка, яка тихо сидiла в глибинi класу i залишалася непомiченою навiть пiсля дванадцяти рокiв спiлкування з одними i тими ж однокласниками. Деякi з них пам'ятали ╖╖ i вживали такi слова, як "тиха", "сором'язлива" i "примхлива".


Тiльки одна однокласниця пiдтримувала з нею зв'язок, i вона стверджувала, що Лорена жила на сходi i заробляла на життя тим, що водiй таксi.


"Можливо, Лорена i ненавидiла Кiмберлi, - сказала однокласниця, - але вона нi за що не стала б ╖╖ вбивати".


Холмс посмiхнувся у вiдповiдь. "Ревнощi", - сказав вiн менi, - можливо, найбiльш руйнiвна з людських емоцiй".


Яким би не був мотив, доказiв проти Лорени Хаас ставало все бiльше. Протягом дня пiсля перегляду щорiчника ми знайшли лiцензiю пiлота Хаас, порiвняли вiдбитки ╖╖ голосу з журналами авiакомпанi╖ i з допомогою цього вiдстежили ╖╖ рiзнi псевдонiми. У нас навiть було достатньо доказiв, щоб зв'язати ╖╖ з кожною жертвою - вона возила ╖х на лiмузинах компанi╖.


Це вiдкриття передало розслiдування ведення ФБР, хоча Спецiальному вiддiлу по розслiдуванню вбивств Департаменту полiцi╖ Санта-Лючi╖ завжди будуть приписувати розкриття цi"╖ справи.


ФБР виявило Лорену в передмiстi Вашингтона, що живе пiд псевдонiмом Кiм Мерi. У п'ятницю вранцi вони доставили ╖╖ в Сан-Франциско для спiвбесiди, перш нiж офiцiйно пред'явити ╖й обвинувачення у злочинi.


Холмс наполiг на зустрiчi з нею. Начальнику полiцi╖ довелося вести переговори про це. Нарештi, слава Холмса восторжествувала. Холмс збирався поговорити з Хаасом наодинцi.


Холмс наполiг, щоб я супроводжував його. Я втомився бути його Ватсоном. З тих пiр як з'явився Холмс, я грав другу скрипку. Менi справдi було все одно, чому Лорена Хаас вбила купу знаменитостей i свою шкiльну суперницю.


Мене вже призначили на розслiдування вбивства / самогубства, про яке повiдомили сьогоднi вранцi, - звичайно, легко розкритого, - але такого роду справа, яка породжу" купу паперово╖ тяганини. Я все ще протестував, коли ми пiднiмалися по сходах Федерального будiвлi в Сан-Франциско, де вони тримали Хааса для допиту.


"У нас достатньо доказiв, Холмс," сказав я. " Нема" причин розмовляти з цим психом.


Я весь день приводив один i той же аргумент. Холмс i ранiше вiдмахувався вiд нього, але на цей раз вiн зупинився нагорi сходiв i подивився на мене зверху вниз. В цей день вiн здавався вище зростанням, i я раптово усвiдомив, яке приголомшливе враження вiн дiйсно робив - в будь-якому столiттi.


"Мiй дорогий сер," сказав вiн, - завжди потрiбно перевiряти, чи вiрнi тво╖ припущення".


"А якщо це не так?" - Запитав я.


Холмс з хвилину серйозно дивився на мене. " Отже, ми розкрили справу завдяки везiнню i випадковостi, а не iнтелекту.


Я зiтхнув про себе. "Вона нi в чому не збира"ться визнавати Холмс. Вона занадто розумна для цього".


"Менi не потрiбно визнання", - сказав Холмс. "Просто пiдтвердження".


Вiн вiдкрив дверi i ввiйшов. Я пiшла за ним. Я була б рада, коли б вiн пiшов. Цей заступницький тон, нiби вiн i тiльки вiн один бачив деталi всесвiту, дратував мене так сильно, що я напружувалася кожен раз, коли вiн вiдкривав рот.


Всерединi будiвлi пахло сухiстю, металом та вiдсутнiстю пилу. Нашi кроки з кахельному пiдлозi вiддавалися луною, i люди, яких ми бачили - всi в костюмах, - не зустрiли нашого погляду, коли ми проходили повз. Ми проходили дверi за дверима, всi дверi були закритi, як нiби приховували секрети, якi ми нiколи не могли бути присвяченi.


Коли ми дiсталися до призначено╖ кiмнати, Холмс узяв iнiцiативу в сво╖ руки i попросив агента проводити нас прямо в зону для допитiв. Перш нiж ми увiйшли, нас проiнструктували, що весь наш розмова буде записана на плiвку.


Бiля входу в кiмнату для допитiв стояв охоронець. Охоронець кивнув нам, коли ми увiйшли, як нiби запам'ятовуючи нашi обличчя. Сама кiмната була бiлою, за винятком одностороннього скла на заднiй стiнi. Навiть стiл i стiльцi були бiлими. Лорена Хаас стояла перед склом, вдивляючись у нього, як нiби таким чином могла побачити людей, якi сховалися за ним. Вона повернулася, коли дверi за нами зачинилися.


Хоча я бачив недавнi фотографi╖, я був не готовий до ╖╖ фiзичнiй присутностi. Вона далеко пiшла вiд тих днiв, коли носила окуляри з-пiд кока-коли. Контактнi лiнзи зробили ╖╖ очi яскраво-блакитними. У не╖ було свiтле волосся до плечей, високi вилицi i маленький кирпатий носик. Вона рухалася з гнучкiстю спортсменки. Вона легко могла б нести цi тiла. Якби я не знала, я б порiвняла випускну фотографiю Кiмберлi Калдикотт 1970 року з версi"ю Лорени Хаас 1990-х рокiв.


"Я нi з ким не розмовляю без адвоката", - сказала Хаас. У не╖ був рiвний акцент, на якому спецiалiзувалося бiльшiсть калiфорнiйцiв. Вона притулилася до свого крiсла, замiсть того щоб сiсти в нього, i продовжувала дивитися на Холмса так, немов вiн був ╖й знайомий.


"Я просто хотiв познайомитися з вами", - сказав Холмс i простягнув руку. "Я Шерлок Холмс. Упевнений, ви читали про мою участь у цiй справi".


Вона не прийняла запропоновану руку. "О, так", - сказала вона. "Видатний детектив у свiтi. Вважаю, я повинен бути задоволений. Ну, я не такий. Такi люди, як ти, прокладають собi шлях, зосереджуючись на недолiки iнших ".


Потiм ╖╖ погляд зустрiвся з мо╖м. Вiд цих пронизливих блакитних очей мене пробрала тремтiння, яку я не змогла приховати.


" Ви, мабуть, Тижнiв Залеський. Про вас теж згадували в газетах. Ви були тим, хто вiв розслiдування, поки не прийшов мiстер Холмс i не забрав у вас все це. - В ╖╖ словах була така точнiсть, що це ранило. Я нiколи не згадував Холмсу про сво" перемiщення як про проблему, але мене це обурювало. Бiльше, нiж я коли-небудь висловлював.


Вона повiльно посмiхнулася, нiби у нас був спiльний секрет, i я згадав той ранок, здавалося, таке давн", коли Холмс зробив сво╖ першi дi╖ по цiй справi. Останн" тiло було виявлене недалеко вiд мого будинку. I до цього моменту я був у центрi уваги розслiдування, полiцейський, який прославився завдяки роботi Лорени.


Вона знала. Вона бачила. I, що ще гiрше, вона розумiла. Ревнощi, сказав Холмс, можливо, найбiльш руйнiвна з людських емоцiй.


Лорена Хаас дозволила ревнощiв знищити ╖╖. Хто б знав, яке зауваження зробив один з ╖╖ знаменитих пасажирiв, що вивiльнило ╖╖ бурхливi емоцi╖. Але пiсля звiльнення це привело ╖╖ назад в Санта-Лючiю, до ╖╖ будинку, мiсцем, де друге мiсце зруйнував ╖╖ життя. Не мало значення, що Кiмберлi Мерi Калдикотт не досягла успiху. Що мало значення, так це те, що в старших класах Кiмберлi Марi стала символом всього, чого не могла мати Лорена.


Символ, який вона вбивала знову i знову збро"ю гнiву. Нiж. Холмс знову виявився правий. Не давши ╖й жодного питання, вiн зумiв пiдтвердити як ╖╖ вину, так i ╖╖ мотивацiю.


Вiн був прав, i я зневажав його за це.


Посмiшка Лорени стала ширше, i менi довелося вiдвести погляд.


Холмс полупоклонился ╖й, як справжнiй англiйський джентльмен. "Дякую, що придiлили менi час", - сказав вiн i постукав у дверi. Охоронець випустив нас з кiмнати.


Я нiчого не сказав Холмсу, поки ми поверталися до машини. У мене по шкiрi побiгли мурашки, i я був глибоко вдячний долi за те, що на наступний ранок вiн повинен був ви╖хати з "Чарiвниками часу Санта-Крус".


Коли вiн повернеться до себе додому, вiн не згада" мене. Але, як i Лорена з Кiмберлi, я завжди буду пам'ятати його.


П'ЯТНИЦЯ, 18:05 ВЕЧОРА.


На цьому все повинно було закiнчитися, але цього не сталося. Коли я висадив його бiля будинку шефа полiцi╖ на святковий обiд, на якому я не планував бути присутнiм, крiзь перешкоди в мо╖й полiцейсько╖ рацi╖ пролунав голос, що повiдомля", що з рiчки Санта-Лючiя на берег викинуло тiло. Тiло належало молодо╖ дiвчини, яка зникла безвiсти два днi тому, i вона, очевидно, була задушена.


Поки диспетчер передавав iнформацiю, я уявляв собi цю сцену: роздуте тiло з чорним обличчям, вывалившийся мову, шия в рубцях i синцях, смытая вiд доказiв самою рiчкою. Вбивство, не пов'язане нi з яким iншим, яке, ймовiрно, увiйшло б у бухгалтерськi книги як нерозкритий.


Холмс спостерiгав за мною. "Вiльнi кiнцi трапляються," сказав вiн, - тiльки коли ми дозволя"мо ╖м iснувати".


Мiй рот ворухнувся, але я нiчого не сказав. Хто взагалi призначив його мо╖м учителем? Я був так само гарний, як i вiн.


Вiн дiстав з кишенi трубку, а потiм дiстав кисет з тютюном. "Чого мiс Хаас не змогла зрозумiти, - сказав вiн, - так це того, що подiбна ревнощi заважа" нам ясно бачити самих себе. У не╖ вже була iдеальна помста: хороший дохiд, кiлька робiт, якi дозволили ╖й стикнутися з тим, що цiну" ваше товариство. У не╖ була цiкава життя, але замiсть цього вона постiйно порiвнювала себе з уявно╖ фiгурою з минулого ".


Мо╖ щелепи були зчепленi. Пiсля цього вечора я бiльше нiколи не побачу цi"╖ людини. Кричати на нього було марно.


Вiн набив люльку i запхав ╖╖ в рот, потiм сунув тютюн в кишеню. Потiм вiн простягнув руку. Я потиснув ╖╖, скорiше з бажання позбутися вiд нього, нiж з ввiчливостi.


"Менi дуже шкода, сказав вiн," що я не зможу повернути сво╖ спогади про вас на Бейкер-стрiт. У вас один з найбiльш гострих умов, з якими я коли-небудь стикався".


Потiм вiн вийшов з машини i попрямував по тротуару до будинку шефа полiцi╖. В мо╖й свiдомостi спливло обличчя Лорени Хаас. Iсторiя нiколи не запише, що думала про не╖ юна Кiмберлi Мерi Калдикотт. Можливо, Кiмберлi дивилася на не╖ з повагою i захопленням, або, можливо, вона занадто часто помiчала талант, який залишався невикористаним.


Я мiг би пiти по шляху Лорени i перетворити Холмса в ненависну iкону, на яку я мiг би звалити всi сво╖ недолiки. Або я мiг би рухатися вперед.


Я виглянув у вiкно машини. Холмс стояв на сходах, з трубкою в ротi, в низько насунутiй на чоло кепцi. Я кивнув йому. Вiн кивнув у вiдповiдь.


Потiм я викотив машину на дорогу, взяв мiкрофон i продиктував номер свого значка. Я б по╖хав до рiчки без упереджень i забув про технологiях. Я б звертав увагу на деталi i був би вiдкритий для нюансiв.


Я нiколи бiльше не хотiв бачити Холмса, i був тiльки один спосiб зробити так, щоб це сталося.


Я мав перестати покладатися на припущення, експертiв i комп'ютери. Я повинен був загострити свiй власний розум i думати самостiйно.


OceanofPDF.com


СПРАВА НIДЕРЛАНДСЬКО-СУМАТРСКОЙ КОМПАНI╥, автор Джек Грiш


ЧАСТИНА 1: ШЕРЛОК ХОЛМС СЛIД СВО╥М IНСТИНКТАМ


## Глава 1


ПIДОЗРА У ПРОТИПРАВНИХ ДIЯХ


Ми ╖ли ситний снiданок у нашiй квартирi на Бейкер-стрiт - яйця-пашот, скибочки запечено╖ шинки, смажену картоплю i тости, якi люб'язно подала наша домовладелица, мiсiс Хадсон, - коли Шерлок Холмс потягнувся за шейкером з корицею, щоб посипати нею хлiб. Вiн пiднiс руку до контейнера i виголосив коментар, який застав мене зненацька.


"Ватсон, це жахлива рiч, яку вигадав парламент, створивши брак цього смачного порошку i збiльшивши цiну на нього в три рази", - поскаржився вiн. "Це питання заслугову" розслiдування, i я схильний почати розслiдування до кiнця дня".


"Яке, чорт вiзьми, ставлення парламент ма" до створення дефiциту вашо╖ корицi i пiдвищення цiн?" - Запитала я, не вiрячи, що тут " зв'язок.


"Ви не знайомi з поточними подiями в нашому урядi? Хiба ви не читали про дi╖ наших шанованих лiдерiв в "Таймс" за минулий тиждень?" вiн загарчав.


"Минулого тижня я кiлька днiв не читав газет iз-за довго╖ роботи в лiкарнi. Операцi╖, на яких я асистував, забирали у мене бiльше часу", - пояснив я, кiлька стурбований його провалом у пам'ятi.


"Що ж, тодi, доктор, дозвольте менi заповнити прогалини", - продовжив Холмс. "З якихось невiдомих причин члени парламенту запровадили обтяжливi тарифи на iмпорт спецiй з Голландсько╖ Ост-Iндi╖, що виключило ╖х ряснi поставки. I оскiльки попит на них залиша"ться стабiльним, основний принцип дикту" бiльш високу вартiсть мо"╖ корицi. Я не був би шокований, дiзнавшись, що за цим криються якiсь махiнацi╖ ".


Холмс посипав тост корицею, бiльш економно, нiж коли-небудь ранiше, i закiнчив жувати, не сказавши бiльше нi слова.


Залишок ранку i початок друго╖ половини дня Холмс провiв за вкритим плямами кислоти столом з сосново╖ стiльницею, проводячи науковий експеримент, дiловито переливаючи рiдину з одного флакону в iнший в спробi визначити хiмiчний склад засоби вiд водянки, або набряку, який виробник рекламував як секретну формулу.


"Знову шарлатанство, Ватсон!" оголосив вiн нарештi. "Це всього лише таблетка, зроблена з розмолотого рису, який вбира" вологу, розведену у чайнiй ложцi води, - демонстрацiя, на яку розраховують торговцi лiками, щоб обдурити публiку. Я включу це вiдкриття в статтю, яку я пишу про оманливих дiлових практиках. Тепер прийшов час вiдвiдати товарнi бiржi в Лондонському сiтi, щоб почути, що торговцi прянощами можуть сказати про мудрiсть парламенту ".


Був при"мно теплий день весни 1887 року, тому ми спустилися в метро i невдовзi сiли в по╖зд, який швидко доставив нас у фiнансовий район, де Холмс, що не дивно, знав, як орi"нтуватися на вузьких вуличках i знайти багатоповерхове кам'яна будiвля, займане торговцями. Галасливий зал бiржi являв собою видовище, на яке варто подивитися, оскiльки чоловiки, одягненi в чорнi або темно-синi костюми, сновигали взад i вперед мiж кабiнками, заповненими iншими чоловiками, заваленими листками паперу. Всi вони тримали в руках олiвцi або затикав ╖х за вуха i вигукували один одному цифри, якi тiльки приводили спостерiгача в замiшання.


Серед всi"╖ цi"╖ метушнi Холмс загнав у кут одного з учасникiв погрому i ненадовго зав'язав з ним розмову, потiм жестом запросив мене йти за ним сходами, ведучою в офiси на верхньому поверсi. Ми пiдiйшли до номеру, на непрозорому вiкнi дверi на третьому поверсi якого було написано "Байнем i компанiя". Ми увiйшли, i нас вiтала миловидна секретарка, яка жодного разу не пiдняла очей вiд гросбуха, в який заносила цифри, але доброзичливим голосом поцiкавилася нашою метою.


"Духи, якими ви користу"теся, досить тонкi, але спокусливi, i вони пiдкреслюють вашу природну красу", - вiдповiв Холмс, зачаровуючи ╖╖ сво"ю особливою манерою спiлкування з жiнками i змушуючи ╖╖ подивитися в його сторону. "Мене звуть Шерлок Холмс, i я детектив-консультант. Це мiй колега, доктор Ватсон. Ми прийшли без попереднього запису, щоб поговорити з мiстером Байнемом про невiдкладному справi, вирiшити яке може допомогти тiльки вiн. Вiн вiльний?"


"Я знайомий з вашими подвигами, мiстер Холмс," вiдповiв секретар, - бо читав в журналах захоплюючi розповiдi доктора Ватсона. Я впевнений, що мiстер Байнем зможе викро╖ти кiлька вiльних хвилин". Вона зникла у внутрiшнiй кiмнатi i через кiлька хвилин повернулася, щоб повiдомити, що вiн був би радий познайомитися з нами, але був здивований тим, якою iнформацi"ю вiн може мати, яка допомогла б у розслiдуваннi.


"Я попрошу мiстера Байнема пояснити вам це докладно пiсля того, як ми продовжимо наш шлях", - сказав Холмс, розумiючи, що ╖╖ цiкавiсть порушено. Вона проводила нас до великого дубового столу i представила так, як нiби знала нас вже деякий час, потiм швидко повернулася на сво" мiсце бiля входу.


"Чому я зобов'язаний такою честю?" Мiстер Байнем почав пiсля того, як його службовець закрив дверi, щоб залишити нас наодинцi.


Холмс, не соромлячись у виразах, перейшов до справи. "Я пiдозрюю щось мерзенне введення парламентом обтяжливих податкiв на спецi╖, що вiдбуваються з Голландсько╖ Ост-Iндi╖", - зiзнався вiн президенту торгово╖ фiрми. " Розкажiть менi, що вам вiдомо про ситуацiю. Якщо хтось i ма" внутрiшньо╖ обiзнанiстю, то це хтось на кшталт вас, мiстер Байнем.


"Я вiтаю ваше питання, мiстер Холмс, тому що я теж вважаю, що голосування було сфальсифiковане, " заявив мiстер Байнем, - але у мене нема" доказiв, тiльки думка нашого лобiста Девiда Беренса. Вiн переконаний, що на бiльшiсть як у Палатi громад, так i в Палатi лордiв вплинули виступи i закулiснi махiнацi╖ одного члена, зокрема, лорда Ештона Прiтчарда. Лорд Прiтчард, як ви пам'ята"те, згадувався два роки тому пiд час сумнозвiсного скандалу з проституцi"ю, але в iншому вiн був незаплямованою завдяки сво"му розуму.


"Я можу сказати вам, що його повноваження ефективно перекрили iмпорт чилi, куркуми, iмбиру, ванiлi, гвоздики, запашного перцю, кардамону, мускатного горiха, перцю з острова Суматра, четвертого за величиною виробника в свiтi".


"I кориця", - додав Холмс. "Ми не повиннi забувати про корицi".


"Так, i корицю, звичайно", - погодився мiстер Байнем. "Але з яко╖сь причини лорд Прiтчард запропонував високi тарифи, для всiх нас загадка".


"Ви забезпечили мене важливими пiдказками, мiстер Байнем, i з ╖х допомогою я, можливо, зможу розгадати цю загадку", - сказав Холмс, хоча i не ранiше, нiж попросив його подiлитися вмiстом ╖х розмови з його секретаркою в адмiнiстратора. "Вона як на голках, щоб дiзнатися про це", - недбало сказав Холмс.


"Мiс Мiллер поставила перед собою завдання вивчити кожен аспект мого бiзнесу", - зазначив мiстер Байнем. "Вона сповнена рiшучостi стати першою жiнкою на бiржi. Жiнка-спекулянт, уявiть собi це!"


Виходячи, Холмс зупинився бiля ╖╖ столу, i вона захоплено подивилася на його виснажене обличчя, з нетерпiнням чекаючи, що вiн знову скаже щось чарiвне. "Я думаю, що проклав шлях до довiри мiстера Байнема", - повiдомив вiн ╖й. "Я бажаю вам успiхiв у ваших заняттях".


"О, дякую вам, мiстере Холмсе, ви дiйсно уважний джентльмен," ввiчливо вiдповiла вона з вiдтiнком кокетства. "I, будь ласка, тримайте нас в курсi пригод мiстера Холмса, доктор", - схвально сказала вона менi.


Я правильно передбачав наступний хiд Холмса, запитавши його, не Уайтхолл наша мета, щоб нанести вiзит лобiста Девiда Беренсу.


"Абсолютно вiрно, Ватсон," погодився Холмс. "Беренс, без сумнiву, надасть данi, якi наведуть нас на вiрний слiд".


Ми по╖хали в ландо з двома туристами на Бонд-стрiт за покупками, потiм пересiли в таксi, яке доставило нас в Уайтхолл в центрi Лондона, де урядовi установи чергувалися з приватними. Лобiсти всiх галузей економiки розташовувалися в групi будiвель з червоно╖ цегли, що виходили фасадами на головну дорогу. Офiс Беренса було неважко знайти за адресою, який Байнем дав Холмсу.


Нам пощастило зустрiти Беренса за його робочим столом, тому що вiн не блукав, як зазвичай, по залах парламенту, в якому була перерва через великоднiх канiкул.


Беренс був приголомшений прямим зверненням Холмса i спочатку намагався зберiгати дипломатичнiсть, але, почувши iм'я лорда Прiтчарда, втратив самовладання.


"Ця людина, безсумнiвно, негiдник", - крикнув вiн Холмсу. "Я повинен жити з цими полiтиками щодня i працювати з ними над досягненням компромiсiв, але лорд Прiтчард неможливий, коли справа доходить до спiвпрацi. Його порядок денний переслiду" виключно особисту вигоду, i все, що суперечить цiй точцi зору, iгнору"ться. У справах перед законодавцями вiн представля" тiльки самого себе ".


"Як йому вдалося добитися введення безпрецедентних тарифiв на спецi╖ з Суматри?" Холмс хотiв знати.


"У сво╖х виступах вiн стверджував, що торговцi сировинними товарами не платять свою справедливу частку податкiв, i пропонував високi тарифи в якостi належного початку", - згадував Беренс. "Але за лаштунками його тренував високий, бородатий, добре вдягнений чоловiк рокiв п'ятдесяти з горбинкою на носi, який приховував свою особистiсть. Я точно знаю, що цей чоловiк написав цi речi, тому що я був свiдком того, як вiн передавав листи паперу лорду Притчарду, який вiднiс ╖х до кафедри i почав сво╖ тиради.


"Незважаючи на красномовство про справедливе оподаткування, я б тримав парi, що мотивом пiдтримки лордом Притчардом пiдвищення тарифiв була його власна вигода, якщо його iсторiя вiдповiда" дiйсностi".


"Це серйозне звинувачення," прокоментував Холмс, - i я буду тримати його в розумi, продовжуючи сво" розслiдування. А поки я зосереджуся на встановлення особистостi високого бородатого спiльника лорда Прiтчарда з гачкуватим носом.


"Це вимагатиме непросто╖ роботи", - зауважив Беренс, коли ми йшли. "Я сподiваюся, що вашi зусилля принесуть плоди".


"На жаль, мiй метод передбача" бiльше важко╖ роботи, нiж витонченою бiганини, хоча я пишаюся останньо╖", - сказав Холмс, показуючи, що у нього вже " план.


## Глава 2


НАПОЛЕГЛИВIСТЬ ДА╢ РЕЗУЛЬТАТ


Холмс вирiшив повернутися на нашi розкопки, бо наближався час обiду та адмiнiстративнi примiщення парламенту закривалися на весь день.


"Бюрократи до теперiшнього часу розiйшлися по пабах, так що я буду змушений вiдкласти сво╖ дослiдження до завтрашнього ранку", - пробурчав вiн, коли ми вже прямували до метро.


Ми вiдмовилися вiд ленчу з-за рясного снiданку, приготованого мiсiс Хадсон, i я вмирав з голоду, коли ми зiйшли з по╖зда на Чарiнг-Крос. Оскiльки ми були так близько вiд Стрэнда i нашого улюбленого ресторану simpson's, я переконав Холмса зупинитися перекусити, хоча вiн рiдко думав про ╖жу, коли був занурений в розслiдування.


Перед цим за графином пiно нуар ми з'╖ли блюдо, зображене на дошцi. Холмс розмiрковував про заплямованою репутацi"ю лорда Прiчарда i задавався питанням, як настiльки заплямований персонаж мiг бути нагороджений довiчним призначенням в органiзацiю законодавцiв у червоних мантiях.


"Це погано говорить про систему патронажу", - критикував Холмс, роблячи ковток чудового червоного вина. "Американський революцiонер Томас Джефферсон точно зобразив iнформоване електорат як бар'"р проти загрозливих елементiв у вiльному суспiльствi. Якою б радикальною здавалася ця iдея, британським аристократам, контролюючим структуру Палати лордiв, слiд було б прислухатися до поради Джефферсона i дозволити громадськостi вибирати всiх свiтських членiв парламенту. Такий склад мiг би знизити цiну безбожну на корицю ".


Поки ми йшли назад на Бейкер-стрiт, кожен з нас насолоджувався смаком кубинських сигар, куплених в газетному кiоску разом з примiрником "Iвнiнг Стар", яким ми згодом подiлилися на диванi у вiтальнi.


Пiзнiше я написав кiлька абзацiв для статтi про неоцiненною допомогою Холмса Скотленд-Ярду у справi про Арнсвортском замку, потiм раптово вiдчув втому i пiшов спати. Я залишив Холмса в його лавандовом халатi, сидить у плетеному крiслi-кошику, витягнувши тонкi ноги i схрестивши i барабанячи пальцями по колiнах.


* * * *


Коли я прокинувся вранцi пiсля спокiйно╖ ночi, Холмс вже випив половину кавника i був одягнений у пiджак i краватку. Вiн налив менi чашку i порадив прискорити крок, щоб ми могли встигнути на восьмигодинний потяг до Уайтхолла.


"Мiй час на дослiдження скоротиться вдвiчi, якщо ви будете настiльки ласкавi, Ватсон, при"днатися до мене у пошуках розгадки iменi загадкового людини. Офiси у Вестмiнстерському палацi вiдкриваються в дев'ять, i ми повиннi бути в бiблiотецi Палати лордiв, коли дверi вiдкриють, бо наш день обiця" бути довгим i важким ", - попередив вiн.


Ми пiднялися по бiлих мармурових сходах бiблiотечного крила за кiлька митт"востей до того, як служитель широко розчинив величезну рiзьбленi дубовi дверi i впустив нас у ряд устланных килимами, прикрашених кiмнат, в яких зберiгалися великi, важкi томи мiнiатюрних книг, датованих 1295 роком нашо╖ ери .


Холмс запитав у одного з архiварiусiв, що сидiв за довгим полiрованим столом, де ми могли б знайти самi останнi протоколи, i вiн показав нам на полицю поруч iз входом.


"Кожен том явля" собою стенограму засiдання за одне засiдання," прошепотiв джентльмен, - i ця полиця подiля" засiдання з початку року".


"Наше завдання, Ватсон," почав Холмс, - проаналiзувати подi╖ i вiдзначити календарний день, коли лорд Прiтчард виголосив промову про товарних брокерiв або тарифах. Я вивчу протоколи одного сеансу, поки ви будете займатися iншим. Одна тiльки ця невелика рутинна робота займе кiлька годин, а потiм у нас буде ще один."


Ми вiдкрили першi томи на стiйцi поруч з полицею i приступили до трудомiсткого процесу перегляду сторiнки за сторiнкою, поки Холмс не знайшов запис, яку шукав, вiд п'ятого лютого.


"Прочитавши дослiвний переклад його промови, я прийшов до висновку, що лорд Прiтчард схожий на гусака - вiн випина" груди i гуде", - пожартував Холмс. "У нас " ще всього два мiсяцi словоблуддя, перш нiж наша задача буде виконана".


"Я знайшов одного!" Схвильовано сказав я тихим голосом, коли натрапив на довгу промову чотирнадцятого лютого.


Ми завершили дослiдження приблизно в годину дня пiсля того, як виявили два додаткових вiтряних дня двадцятого березня i третього квiтня, в день голосування за пiдвищення тарифiв.


До цього часу в мо"му порожньому шлунку загурчало, i я переконав Холмса, що скоро втрачу свiдомiсть вiд голоду. Вiн неохоче погодився перерватися на ленч у цiкавiй тавернi, повз яку ми проходили по дорозi в бiблiотеку. Ми з'╖ли по бутерброду з смаженою iндичкою i печено╖ квасолею, потiм вiдновили допит в маленькiй кiмнатi, сумiжнiй з тi"╖, де ми переглядали протоколи.


Опинившись всерединi, Холмс запросив у клерка ре"стру вiдвiдувачiв Палати лордiв.


"Яка у вас причина для перегляду ре"стру?" жiнка-клерк наполягала на тому, щоб знати.


"Я хочу дiзнатися, хто вiдвiдував певного члена клубу в чотири конкретнi дати", - соромливо вiдповiв Холмс.


"Який учасник i в якi дати?" запитала жiнка.


"Це конфiденцiйно. Я вважаю, що як британський пiдданий я маю право ознайомитися з документами в приватному порядку, без втручання цiкавiсть державного службовця", - рiзко вiдповiв Холмс.


"Дуже добре, я лише намагалася допомогти", - пирхнула вона. "Ось поточна запис. Записи попереднiх сеансiв за останнi два роки перебувають у книжковiй шафi праворуч вiд вас. Все, що перевищу" два роки, замика"ться в сховище.


"Тих, що на цей рiк, буде достатньо", - сказав Холмс i подякував за допомогу.


Ми перейшли до iншого дерев'яного прилавка i вiдкрили поточну книгу. Кожна сторiнка була роздiлена на стовпцi, той, що лiворуч, мiстив дату, наступний мiстив пiдпис вiдвiдувача, наступний за нею - iм'я учасника, якого потрiбно було вiдвiдати, а в останньому стовпцi вказувалася причина вiдвiдування.


Кожна запис вимагала перевiрки, оскiльки в них не було нiякого порядку, крiм дат, тому Холмс швидко перейшов до п'ятого лютого. Ми виявили, що лорд Прiтчард згаду"ться в списку сiмнадцять разiв, i Холмс записав iмена сiмнадцяти вiдвiдувачiв у свiй блокнот. Вiн перейшов до чотирнадцятого числа того ж мiсяця. Лорд Прiтчард фiгурував у списку одинадцять разiв, i Холмс записав одинадцять iмен. Двадцятого березня стало вiдомо, що лорд Прiтчард брав тринадцять вiдвiдувачiв, а третього квiтня - двадцять одного. Холмс вивчив сво╖ записи i розповiв менi, що у всiх чотирьох випадках повторювалося одне iм'я - Джошуа Хайнц.


"Тепер давайте подивимося, що вiн писав в якостi причини кожного вiзиту", - запропонував Холмс. "Рада i повчання' - це перша причина", - спокiйно промовив Холмс. "'Рада i повчання' чотирнадцятого лютого, " повторив вiн. "Та ж причина з'явля"ться двадцятого березня i знову третього квiтня. Я можу з упевненiстю зробити висновок, що Джошуа Хайнц - потайний, кривоносий автор пихатих заяв лорда Прiтчарда.


"Що ти збира"шся робити з цi"ю iнформацi"ю? Куди ти пiдеш звiдси?" Я поцiкавився.


"З одного питання за раз, Ватсон," вiдповiв Холмс. "Те, що я маю намiр зробити, складно, але в кiнцевому пiдсумку сам лорд Ештон Прiтчард скаже менi, що вiн або безчесний негiдник, як стверджують його недоброзичливцi або просто невiрно оцiнений, лояльний представник корони. I те, до чого я перейду звiдси, елементарно - прямо до справи ".


Роздiл 3


ПИТАННЯ ЧЕСНОСТI


Високоповажний лорд Прiтчард зручно влаштувався у сво╖х покоях у внутрiшньому святилище Вестмiнстерського палацу - зручно сидiти у нього виходило найкраще - i разом з красивою молодою жiнкою з свого персоналу переглянув список вiдвiдувачiв, якi просили в нього аудi"нцiю. Лорд Прiтчард, красивий, модний чоловiк рокiв сорока з невеликим, носив iдеально укладене свiтло-каштанове волосся, роздiлене продiлом посерединi, i вiн постiйно поглядав на себе в люстерко маленько╖ косметички, яку тримав на розi свого столу.


Вiн завжди був оточений чудовими пiдлабузниками, якi обожнювали в ньому, як квочки, виконуючи сво╖ офiцiйнi обов'язки. Вони приносили йому на срiбному пiдносi газету i кави вранцi, чай i пампушки вдень, i часто хто-небудь з елегантних слуг супроводжував його ввечерi в вишуканий ресторан, а потiм пiзнiше на спектакль або концерт, в залежностi вiд його переваг.


" Ледi Хартпенс- чого вона хоче? - Поцiкавився лорд Прiчард, вивчаючи список з десяти вiдвiдувачiв.


"Вона шука" роботу в Комiсi╖ по старовинi", - пiшов недбалий вiдповiдь.


" Ледi Хартпенс не входить в число мо╖х улюблених гостей. Нехай вона почека", поки ╖й не стане нудно, потiм скажiть ╖й, що я розгляну ╖╖ кандидатуру, коли з'явиться вакансiя, " зарозумiло наказав лорд Прiтчард.


"Тепер передi мною незнайома людина, Iен Кратчфилд. Що все це значить?" Запитав його свiтлiсть.


"Вiн каже, що його надiслав мiстер Джошуа Хайнц, i бажа" приховати причину свого при╖зду до тих пiр, поки не зустрiнеться з вами на самотi", - повiдомила молода жiнка.


"Хм. Дуже добре, тодi я побачу його першим", - заявив аристократ, здивувавши свого пiдлеглого.


Iен Кратчфилд смиренно зайшов у просторий кабiнет i шанобливо представився, дотримуючи вiдповiдний протокол.


" Що привело вас сюди, Кратчфилд? - Поцiкавився лорд Прiтчард, залишаючи свого вiдвiдувача стояти i чiплятися за сумку. " Ви уявля"те Британсько╖ Ост-Iндську компанiю, як i ваш колега Джошуа Хайнц?


"Ну, насправдi, так," визнав Кратчфилд. "Наша компанiя була дуже задоволена результатами вашо╖ кампанi╖ по пiдвищенню податкiв для ╖╖ конкурентiв, торговцiв спецiями, якi мають справу з i"рархi"ю на островi Суматра".


"Ви пропону"те iнше вза"мовигiдну угоду?" Смiливо запитав лорд Прiтчард, його голос був тихим, але сочився очiкуванням.


"Так, але ваша роль у даному випадку була б бiльш складною", - пояснив Кратчфилд. "Нам потрiбно, щоб ви заступилися за королеву Вiкторiю, яка, ймовiрно, пiдпише договiр з американцями про повне скасування тарифiв на дорогоцiннi каменi i бiжутерiю, договiр, який негативно вплине на iмпорт цих предметiв розкошi з нашо╖ колонiально╖ кра╖ни, Iндi╖".


" Клопотати перед королевою? Можливо, це виходить за межi мо╖х можливостей, " жалiбно сказав лорд Прiтчард, приголомшений цi"ю думкою.


"Якщо ви не можете цього добитися, можливо, ви могли б очолити зусилля у Верхнiй палатi по блокуванню договору, якщо вона його пiдпише", - заперечив Кратчфилд.


"I заперечувати волю королiвсько╖ сiм'╖?" Заперечив лорд Прiтчард.


"Це розумна альтернатива того, щоб серйозно поранити Британсько╖ Ост-Iндську компанiю", - продовжував мiркувати Кратчфилд.


"Менi потрiбен час, щоб обдумати це. Приходьте до мене пiслязавтра, i ми обговоримо це знову", - вирiшив лорд Прiтчард.


Пiсля вiд'╖зду Кратчфилда лорд Прiтчард повiдомив сво╖х пiдлеглих, що всi iншi зустрiчi скасовуються. Вiн ходив по сво"му розкiшному червоному килиму i намагався вiзуалiзувати стратегiю, соблазняемый перспективою отримання вигiдного винагороди за успiшне вплив на ╖╖ Величнiсть. Вiн вiдрепетирував цi слова, пiдходячи до не╖, а потiм прийшов до висновку, що його розум i жвавiсть завоюють ╖╖.


Але що, якщо вона вiдмовиться надати йому можливiсть зустрiтися? Вiн залагодив цю непередбачену ситуацiю, замiнивши ╖╖ присутнiсть присутнiстю прем'"р-мiнiстра. "Звичайно, вiн прислуха"ться до мо╖х благань i погодиться з мо"ю позицi"ю", - сказав лорд Прiтчард вголос самому собi. "Вiн передасть мо" послання королевi Вiкторi╖ i перекона" ╖╖ усвiдомити небезпеку пiдписання пакту з американцями".


* * * *


На наступний день лорд Прiтчард розчистив свiй розпорядок дня i вiдправився в Букiнгемський палац, де скористався сво╖м впливом, щоб поговорити з секретарем по призначень ╥╖ Величностi. Джентльмен був дратiвливо формальний i розпитав полiтика про його цiлях, запитавши, чому вiн вiдмовився скористатися належними каналами, щоб домогтися аудi"нцi╖ у королеви.


"Справа термiнова, i вiдповiднi канали витрачають дорогоцiнний час", - поiнформував лорд Прiтчард секретаря з призначень.


"Тим не менш, необхiдно, щоб ви дотримувалися процедури", - порадив помiчник. "Я прийму рiшення, як тiльки отримаю звiстка вiд ваших спонсорiв з дворянства".


Лорд Прiтчард не змiг ввiчливо прийняти цю вiдмову i в роздратуваннi покинув зал, i попрямував прямо до будинку номер 10 на Даунiнг-стрiт, щоб домовитися про зустрiч з прем'"р-мiнiстром. Там атмосфера здалася йому бiльш привабливою, i вiн домовився про дiалог з прем'"р-мiнiстром на наступний вiвторок.


Задоволений, лорд Прiтчард повернувся в сво╖ поко╖ i покликав до свого столу нового спiвробiтника, фiгуристу, блакитнооку, вишукано одягненого бухгалтерку з медово-бiлим волоссям i заразливим характером.


"У мене " привiд вiдсвяткувати сьогоднiшню перемогу", - весело сказав вiн ╖й. "Замов столик для нас двох сьогоднi ввечерi, на шiсть годин, в кiмнатi ректора Унiверситетського клубу".


"Iз задоволенням, мiлорд, прямо зараз", - вiдповiла вона з хвилюванням у голосi.


* * * *


В серединi ранку наступного дня Ян Кратчфилд з'явився до приймальнi лорда Прiтчарда, на цей раз зi сво╖м супутником, сером Уенделл Бернардом. ╥х проводили у внутрiшню кiмнату пiсля того, як про них оголосив офiс-менеджер.


"Я привiв з собою свого начальника, який уповноважений домовитися про винагороду, якщо ви погодитеся на нашу апеляцiю", - почав Кратчфилд.


"Я вже зробив кроки в цьому напрямку", - заявив лорд Прiчард. "Я викладу вашi побоювання прем'"р-мiнiстру в наступний вiвторок в три години, i вiн представить ╖х королевi Вiкторi╖. Це звичайна ланцюжок командування. Ми не повиннi уникати протоколу в такому делiкатному питаннi, як ваш.


"Що стосу"ться мо"╖ винагороди, то воно буде вдвiчi бiльше того, що я отримав у справi про Голландсько╖ Ост-Iндi╖. Проблеми, якими я зараз обтяжений, вдвiчi складнiше. Я хотiв би отримати завдаток у розмiрi п'яти тисяч фунтiв сьогоднi вдень.


"Вашi умови прийнятнi, лорд Прiтчард, i ми повернемося сьогоднi пiзнiше з грошима", - сказав сер Венделл Бернард. "Що ви вiдда"те перевагу, дрiбнi або великi банкноти?"


" Маленькi - вони викликають менше здивування, - проiнструктував його свiтлiсть, коли чоловiки повернулися до виходу. Коли вони пiшли, вiн подзвонив у мiдний дзвiночок на сво"му столi i сказав молодiй жiнцi, яка вiдповiла на його дзвiнок, зв'язатися з постачальником провiзi╖ на Эджуэр-роуд.


"Я готую обiди для сво╖х спiвробiтникiв i хочу, щоб в Лондонi була тiльки найкраща кухня", - пояснив вiн. " Якщо власник закладу заперечу" проти такого короткого повiдомлення, повiдомте йому, що замовлення на про╖зд належить високоповажного лорду Притчарду. Тодi вiн вибачиться за свою неузгодженiсть.


* * * *


Iен Кратчфилд i сер Венделл Бернард повернулися в Палату лордiв в половинi другого, Кратчфилд стискав у руках свою сумку, яка тепер роздулася з бокiв. Начальник Кратчфилда заговорив першим, коли вони терпляче стояли бiля столу лорда Прiтчарда, поки вiн до╖дав останнiй шматочок свого обiду.


"Ви хочете перерахувати це?" Сер Венделл благав дiзнатися.


"Боже, нi, не зараз, я сподiваюся, що все на мiсцi. Я б не хотiв сидiти тут i нiчого не робити, крiм як рахувати залишок дня", - поскаржився лорд Прiтчард. " Просто вытряхни вмiст сво"╖ сумки в сейф у буфету. Дверцята не зачиненi.


Вiдвiдувачi зробили, як було велено, i повернулися до столу, стоячи прямо i мовчки.


"Ви хочете обговорити щось ще?" Роздратовано запитав лорд Прiчард.


"Так, "", - випалив Кратчфилд. "Скiльки склала хабар, яку Джошуа Хайнц заплатив вам, щоб просувати його справу у справi про тарифи?"


"Це була не хабар!" - проголосив його свiтлiсть. "Це була нагорода за мо╖ зусилля. Крiм того, ви повиннi знати вiдповiдь на сво" питання. Ви його партнер".


"Насправдi, це не так", - зiзнався вiдвiдувач. "Я нiколи не був знайомий з Джошуа Хайнцем. Я обдурив вас, лорд Прiтчард. Мене звуть не Iен Кратчфилд. Я видавав себе за Iена Кратчфилда, щоб приховати свою справжню особистiсть, тому що мо" справжн" iм'я придбав погану славу. Я Шерлок Холмс, вiдомий детектив-консультант."


"А ваш партнер - вiн спiвучасник у вашiй шараде?" Запитав лорд Прiтчард.


"Так, це вiн", - додатково повiдомив Холмс. "Це iнспектор Пiтер Джонс, офiцiйний полiцейський агент Скотленд-Ярду".


"Самозванцi! Якi вашi плани?" Далi зажадав лорд Прiтчард.


У цей момент в очну ставку вступив iнспектор Джонс.


"Я беру вас пiд варту за вчинення посадових злочинiв", - заявив вiн. "Ви можете пiти зi мною мирно або влаштувати сцену. В останньому випадку я подую в свисток i покличу двох констеблiв, яких я поставив в коридорi.


"Я наполягаю на тому, щоб спочатку поговорити зi сво╖м адвокатом", - з обуренням заявив лорд Прiтчард.


"Ви можете зустрiтися зi сво╖м адвокатом в головному управлiннi", - поiнформував його iнспектор Джонс. "Всi ув'язненi мають право розмовляти зi сво╖ми адвокатами, але тiльки пiсля дотримання певних процедур". Потiм вiн дiстав комплект наручникiв i застебнув ╖х на зап'ястях лорда Прiтчарда.


"Це безумство, кажу я вам. Я позбавлю вас за це роботи", - вiдрiзав його свiтлiсть, коли його виводили з кабiнету повз його переляканих шанувальникiв.


Холмс залишився i охороняв сейф до тих пiр, поки один з полiцейських у формi не змiнив його, посадивши схвильованого негiдника у чекала його карету для перевезення в карцер.


* * * *


Холмс повернувся на Бейкер-стрiт i розповiв менi подробицi сво"╖ ескапади. Залопотiв в долонi, я привiтав його з успiшним завершенням складного справи, але вiн попередив мене, щоб я притримав оплески, тому що " ще невирiшенi питання.


"Моя робота тiльки почалася", - сказав вiн з цiкавiстю. "Те, що лорд Прiтчард був корумпований, було встановлено, але iсторiя Джошуа Хайнца, людини з кривим носом, ще не написана. I вартiсть корицi залиша"ться втричi вище, нiж повинна бути ".


## Глава 4


ТЕМНА ФIГУРА


Шерлок Холмс був у захватi вiд репортажу в ранковому випуску "Таймс", який назвав арешт лорда Прiтчарда у верхнiй правiй колонцi першо╖ смуги, i в редакцiйнiй статтi з рiзкими формулюваннями газета засудила плачевний стан моральних засад парламенту.


"Це жорстоко, Ватсон!" - вигукнув мiй сусiд по квартирi. "Так при"мно читати, що репортери засмученi поведiнкою лорда Прiтчарда, перед яким вони колись запобiгали, тому що його витiвки у Верхнiй палатi дали ╖м масу суперечливих матерiалiв для публiкацi╖". Холмс припустив, що полiтика охоплять приниження i депресiя, якi зроблять його готовим до вiдвертого iнтерв'ю. "Я за╖ду до нього у в'язницю до того, як його випустять пiд заставу, i подивлюся, чи готовий викласти якi-небудь компрометуючi факти про Джошуа Хайнце. Як тiльки лорд Прiтчард внесе заставу, вiн, ймовiрно, вiдчу" себе ободренным i буде мовчати про свого спiльника у змовi.


"Я не можу уявити, щоб його свiтлiсть щось замовчував", - вiдповiла я.


Як раз в цей момент Бiллi, хлопчик-розсильний з Бейкер-стрiт, пiднявся по сходах, постукав i увiйшов у нашi кiмнати.


"У мене для вас повiдомлення, мiстер Холмс," пробурмотiв вiн, "i воно позначено як "особисте - конфiденцiйно'. Ви хочете, щоб я почекав вiдповiдi?


Холмс узяв конверт, зламав печатку i швидко пробiг очима повiдомлення. Вiн простягнув конверт менi, щоб я мiг побачити зворотну адресу, i сказав Бiллi, що вiдповiдi не було, давши йому два шилiнги за швидку доставку. Я побачив, що лист прийшов вiд мiстера Гарольда Апшоу, контролера Британсько╖ Ост-Iндсько╖ компанi╖, i менi не терпiлося почути, що вiн скаже Холмсу.


"Мiстер Апшоу стурбований розголосом, яко╖ зазнала його компанiя сьогоднi вранцi, i хоче, щоб я зателефонував йому, щоб "прояснити ситуацiю", - процитував Холмс з повiдомлення. "Я так само, як i вiн, горю бажанням дiстатися до сутi головоломки Джошуа Хайнца. Ну що, Ватсон, вас чека" напружений день?"


"Звичайно, давайте вирушимо в дорогу", - вiдповiв я, втiшений тим, що Холмс запросив мене взяти участь у цiй справi, тому що я був радий можливостi провести психоаналiз его╖стичного лорда Прiтчарда, враховуючи мо" давн" захоплення структурою мозку нечесних державних службовцiв.


Холмс точно передбачив емоцiйний стан його свiтлостi, оскiльки, коли ми зiткнулися з ним в тюремному блоцi, вiн висловив каяття у сво"му скрутному становищi i вголос поцiкавився, чи виключать його колеги його з Палати лордiв з-за ганьби, який вiн накликав на них.


"Тут зi мною поводяться, як iз звичайним злочинцем", - журився вiн, потираючи щетину на пiдборiддi та щоках.


"Ви не так вже заурядны," сказав Холмс з сарказмом, "але " засiб, з допомогою якого ви можете спокутувати свою провину i полiпшити сво" становище".


" Скажiть менi як. Я вимагаю, щоб мене негайно звiльнили, - заявив лорд Прiтчард.


"Зiзнайтеся в сво╖х проступках, назвiть iмена тих, хто заплатив за виконання, i дайте свiдчення проти них у судi", - запропонував Холмс.


"Але це лише забезпечило б менi осуд з боку Лордiв", - вiдповiв вiн.


"Боюся, це неминуче", - впевнено сказав Холмс. "Ваш "диний вибiр - спiвпрацювати з владою".


"Це той же аргумент, який iнспектор Джонс представив менi сьогоднi вранцi, i я тодi сказав йому, що обдумаю таку можливiсть", - згадував лорд Прiчард. "У мене " такий же вiдповiдь для вас, Холмс. Зрештою, це ти винен у мо"му розорення.


"Навпаки, Прiтчард, вiдповiдальнiсть несете тiльки ви", - заперечив Холмс. "Проявiть трохи добро╖ волi i почнiть з того, що вам вiдомо про Джошуа Хайнце з Британсько╖ Ост-Iндсько╖ компанi╖".


"Ах, вiн. Звiдки такий iнтерес до другорядного персонажа в набагато бiльш складною драмi?" - запитав пiдсудний, натякаючи на бiльш глибокi води, нiж припускав Холмс.


"У мене " сво╖ причини для з'ясування його ролi у вашому проступок, не останньою з яких " непомiрна цiна на корицю", - процитував Холмс.


"Непомiрна цiна на корицю? Яке це ма" вiдношення до всього цього?" - роздратовано спитав збитий з пантелику лорд Прiчард.


"Це просто моя примха", - зiзнався йому Холмс. "Не звертайте уваги, але, схоже, ви не усвiдомлю"те наслiдкiв сво╖х дiй, а також згубного впливу, який вони справили на сiм'╖ по всiй iмперi╖. Бiльше того, менi цiкаво дiзнатися, як ви опинилися пов'язанi з кривоносым Хайнцем.


"Ми були представленi один одному на вечiрцi в особняку французького посла, але це те, в чому я хотiв би заглибитися на даний момент", - сказав лорд Прiтчард. - А тепер залиш мене в споко╖, поки я не покликав варту.


Залишивши його свiтлiсть варитися у власному соку, ми з Холмсом повiдомили про його упертому характер iнспектору Джонсу, який з огидою сплеснув сво╖ми великими руками i просвiтив нас з приводу заяви адвоката обвинуваченого про те, що полiцiя заманила його в пастку.


"Вiн спробу" домогтися зняття звинувачень, пiднявши це питання", - поскаржився iнспектор.


"Я б не турбувався", - сказав Холмс, щоб заспоко╖ти його. "До того часу, коли буде представлена захист, Джошуа Хайнц зiзна"ться у хабарництвi i погодиться свiдчити проти лорда Прiтчарда".


"Якби тiльки я мiг роздiлити вашу впевненiсть, я був би менш песимiстичний - моя кар'"ра висить на волосинi", - сумно сказав офiцер, його пухкi щоки почервонiли вiд неспокою, а широко розплющенi сiрi очi металися мiж нами двома.


По дорозi з полiцейського управлiння Холмс поцiкавився мо╖ми враженнями про структуру мозку лорда Прiтчарда, i я припустив, що його каяття не було викликано огидним аспектом злочинiв, за якi вiн був помiщений у в'язницю.


"Вiн шкоду" лише про те, що його зловили, а не про те, що вiн зрадив довiру населення", - припустив я. "Це типова поза зарозумiлого аристократа, схильного до рецидивизму".


"Незважаючи на сво" презирство до громадськостi, лорд Прiтчард стане ще бiльш могутнiм, якщо побоювання iнспектора Джонса щодо виправдувального вироку виправдаються", - попередив Холмс.


Нашим наступним пунктом призначення був комплекс офiсних будiвель i складiв недалеко вiд набережно╖ на Коммершиал-роуд, де ми повиннi були зустрiтися лицем до лиця з войовничим Гарольдом Апшоу, контролером Британсько╖ Ост-Iндсько╖ компанi╖ i переконаним критиком преси, Скотленд-Ярду, а також Холмса.


"Звiдки взялося це абсурдне припущення, що Джошуа Хайнц представляв нашу фiрму в незаконному змовi з лордом Притчардом?" Мiстер Апшоу зажадав вiдповiдi негайно по нашому прибуттi.


Холмс чемно дав йому пояснення, чудово володiючи собою.


Мiстер Апшоу зробив зауваження, свiдчила про те, що вiн зрозумiв, а потiм вразив нас обох тим, що ще хотiв сказати:


"У нас тут нiхто не працю" на iм'я Джошуа Хайнц, i вiн також не " нашим лобiстом або яким-небудь агентом. Вiн помилково стверджував, що дi" вiд нашого iменi. Ми наполяга"мо на вибаченнях, якi повиннi з'явитися у пресi завтра, iнакше ми подамо в суд за наклеп збитку, нанесеного нашо╖ репутацi╖ ".


"Ваше розчарування спрямоване не туди", - заперечив Холмс. "Вибачення, яких ви бажа"те, повиннi виходити вiд самого Хайнца i газет, якi повiдомили про його спотвореннi ╢вангелiя. Я i полiцiя не можемо нести вiдповiдальнiсть за дi╖ порушника закону i преси".


"Тодi як нам знайти цього Джошуа Хайнца? З чого нам почати пошуки?" Запитав мiстер Апшоу, зменшуючи розжарення в сво╖й поведiнцi до мiнiмуму.


"Вашi запитання обгрунтованi, але вони не дозволяють отримати митт"вий вiдповiдь", - порадив Холмс. "Мо" розслiдування ще не завершене".


"Вам може знадобитися кiлька днiв, щоб прийти до висновку, та ми повиннi якомога швидше зберегти наше добре iм'я", - з тривогою заявив мiстер Апшоу.


"Тодi я рекомендую вам зв'язатися з репортерами i запросити ╖х сюди на конференцiю", - запропонував Холмс. "Вони будуть бiльш нiж щасливi зберегти та"мницю живий".


"А що щодо Джошуа Хайнца? У вас " план?" Мiстер Апшоу наполягав.


"Так, але мо╖ стратагеми " власнiстю компанi╖, хоча результати зазвичай стають загальновiдомими", - сказав йому Холмс, щоб закiнчити розмову.


Потiм ми вiдправилися в клуб "Дiоген", де Холмс сподiвався застати свого старшого брата Майкрофта, вiдпочиваючого ввечерi пiсля того, як залишив свiй робочий стiл у кабiнетi мiнiстра внутрiшнiх справ Великобританi╖.


"Я змушу його наблизити мене до упiймання невловимого кривоносого злочинця", - наголошував Холмс, коли ми сидiли в екiпажi i обговорювали новiтнiй етап в пошуках Холмса по встановленню мiсцезнаходження Джошуа Хайнца.


* * * *


"Шерлок! Доктор Ватсон! Який при"мний сюрприз бачити вас обох тут!" Майкрофт вигукнув, побачивши нас в дверях вiтальнi. "Я припускаю, що ви зайшли в глухий кут у розслiдуваннi Палати лордiв i потребу"те мо"╖ допомоги, щоб розплутатися".


"Ти завжди на крок попереду мене, Майкрофт, ось чому наша мати вважала тебе розумнiшим з двох сво╖х синiв", - сказав молодший брат масивного Майкрофту. "Проте в даному випадку це не безвихiдь. Це всього лише логiчний крок, на який я йду, тому що я сподiваюся використовувати ваше положення в адмiнiстрацi╖ прем'"р-мiнiстра, а не ваш талант ".


"Але якби не мiй талант, я б не зайняв цю посаду", - заперечив Майкрофт. "Отже, чим я можу бути корисний, Шерлок?"


Холмс пояснив сво"му братовi чи сестрi, що лорд Прiтчард в iншому непродуктивному iнтерв'ю зiзнався, що познайомився з Джошуа Хайнцем на вечiрцi в особняку французького посла.


"Я хочу дiзнатися, коли вiдбулася вечiрка, хто був присутнiй, хто ╖╖ органiзував, з якого приводу це могло бути i, найголовнiше, хто запросив Джошуа Хайнца i як цей чоловiк зв'язався з цi"ю людиною - принаймнi, на даний момент, - запропонував Холмс.


"Це складне завдання, але у мене " кiлька друзiв у французькому посольствi, якi, ймовiрно, мають доступ до цi"╖ iнформацi╖", - недбало сказав Майкрофт. "Як скоро вона вам знадобиться?"


"Завтра вдень було б дуже вдалий час," запропонував Холмс.


" Значить, у тво"му прохання " якась термiновiсть? В такому разi я першим дiлом наведу довiдки завтра вранцi, " сказав Майкрофт сво"му братовi. " А тепер випий зi мною брендi i розкажи менi все про свою пригоду i про те, як ти опинився замiшаним в цю брудну справу. Твiй клi"нт, ма" бути, хто-то дуже важливе.


"Мiй клi"нт дiйсно важливий! Це я", - оголосив Холмс i вибухнув викривальною промовою про високу вартiсть корицi.


* * * *


У той вечiр вiн ходив по вiтальнi i ╖дальнi у сво"му халатi мишачого кольору, спочатку вивуджуючи з вiдерця для вугiлля недопалену цигарку, потiм ходячи по пiдлозi зi сво"ю старою трубкою з кореня шипшини i заламуючи кiстлявi руки за спину. Зрештою, вiн пiшов у свою спальню, де лампа горiла далеко за пiвнiч, i я уявила, як вiн ходить взад-вперед, повiльно, потiм швидко, потiм знову повiльно, поки я засинаю в iншому кiнцi коридору.


Вранцi Холмса в нашiй квартирi не було. Замiсть цього я знайшла дивну записку поряд з напiвпорожнiм кавником, в якiй повiдомлялося, що вiн вiдправився перевiряти ре"страцiйну книгу готелю "Сент-Панкрас" поруч з Вестмiнстерським палацом.


Коли вiн повернувся близько полудня, пiсля того як я навiв сво╖ записи в порядок, вiн був у пiднесеному настро╖. Вiн побiжно сверился зi сво╖м Довiдником, компендиумом злочинiв i злочинниць, серед iнших тем, i приготував нам бутерброди з залишками шинки i хрону в холодильнику.


"Я не бачив, щоб наш переслiдувач Джошуа Хайнц значився в списку постояльцiв готелю в тi днi, коли лорд Прiтчард виголошував сво╖ промови, - повiдомив менi Холмс, поки ми ╖ли, - але я знайшов iм'я, яке познача" бiльш значний iнтерес. Заклад розкiшне, вiдповiда" декору, до якого звикли мiжнароднi шахра╖ ". Вiн бiльше нiчого не сказав.


* * * *


Приблизно через двi години величезна фiгура Майкрофта Холмса заповнила наш дверний отвiр, i несамовитий брат оголосив, що мiсiя, з якою його послали, була розцiнена спiвробiтниками французького посольства як порушення нацiонально╖ безпеки.


"Отримати хоч якiсь данi про вечiрку i запрошених було все одно, що вирвати хворий зуб", - розповiдав Майкрофт. "Мо╖ друзi були настiльки мовчазнi з цього приводу, що змусили мене пообiцяти не дiлитися тим, що я дiзнався, нi з ким за межами Мiнiстерства внутрiшнiх справ. Отже, я порушую сво" слово, вiддаючи тобi цю копiю списку гостей, Шерлок. Захисти його вiд розголошення будь-яко╖ живо╖ душi, крiм доктора Ватсона, звичайно. Ви помiтите, що на ньому вказано iм'я Лорда, але в ньому нема" iменi Джошуа Хайнц, " сказав Майкрофт Холмс, розгортаючи аркуш паперу i обережно простягаючи його сво"му братовi.


"Я так i пiдозрював, Майкрофт, - сказав Шерлок Холмс, - хоча я бачу тут iнше iм'я, яке iнтригу" мене навiть бiльше, нiж iм'я Джошуа Хайнца: барон Франсуа Мопертю╖, те ж iм'я, що i в ре"страцiйнiй книзi готелю "Сент-Панкрас".


"I хто б це мiг бути?" Поцiкавився Майкрофт.


"Барон Мопертю╖, згiдно з мо╖м iндексу, " засудженим злочинцем, що працюють у сферi полiтики i фiнансiв. Вiн " натхненником шахрайських схем, якi простягаються по всiх континентах. Я вважаю, що Джошуа Хайнц - всього лише новий псевдонiм серед безлiчi iнших, якi вiн використовував для органiзацi╖ ретельно продумано╖ афери ".


"Ти потривожив даний осине гнiздо, братику", - сказав Майкрофт у вiдповiдь. "Давай просто подивимося, скiлькох мерзенних комах ти зможеш скинути, перш нiж це справа буде полагоджена".


"Я раскидываю широку мережу i дозволю фiшках падати, куди ╖м заманеться", - запевнив Шерлок Холмс. "Отже, якi ще подробицi про вечiрцi вам вдалося дiзнатися?"


"Вечiрка вiдбулася десятого сiчня, - повiдомив Майкрофт, - i була органiзована за розпорядженням самого посла про те, щоб список гостей тримався в секретi. У списку запрошених не було нi журналiстiв, нi офiцiйних осiб, крiм лорда Прiтчарда; тiльки прихильники комерцi╖, деякi керiвники банкiв i кiлька багатих iнвесторiв. Запрошення поштою не розсилалися - з усiма учасниками зв'язувалися з допомогою спецiального кур'"ра. ╥х вiдбирав сам посол."


"Хм. Це справа пiкантне, i чим бiльше воно розвива"ться, тим менше ймовiрнiсть, що брудна iсторiя закiнчиться бiля порога лорда Прiтчарда", - сказав рiшучий молодший брат.


ЧАСТИНА 2: ГРАНДIОЗНЕ ЗЛОЧИН, ЯКИЙ ПОЛIЦI╥ ТРЬОХ КРА╥Н НЕ ВДА╢ТЬСЯ РОЗКРИТИ


## Глава 1


ШОКУЮЧЕ РОЗВИТОК ПОДIЙ


Шерлок Холмс, не втрачаючи часу, поринув у вивчення даних, доставлених його братом Майкрофтом, провiвши залишок дня серед лондонських довiдникiв на полицях у вiтальнi, щоб краще iдентифiкувати або встановити мiсцезнаходження осiб зi списку запрошених на вечiрку.


Тим часом я вносив останнi штрихи в рукопис, яку готував до вiдправки видавцевi, що стосу"ться справи мiсiс Матильди Етерiдж, чий чоловiк, якого Холмс застав живе вiдлюдником в Бродз-де-Лэнгмер, пiсля того як полiцiя i його сiм'я визнали його померлим.


"Ватсон, я досить просунувся в сво╖х дослiдженнях," гордо заявив Холмс ближче до вечора, " щоб дозволити собi вiдволiктися до ранку. У будь-якому разi, до тих пiр я мало що можу зробити, так що скажете ви, мiй старанний бiограф, про вечерю в тратторi╖ Роланда на Берклi-сквер, а потiм про концерт в Ковент-Гарденi? Менi не терпiлося почути заспокiйливу музику вiолончелiста-вiртуоза Ханса Йозефа Фаб'"на з тих самих пiр, як я прочитав вiдгуки про його виступ на прем'"рi. Сьогоднiшнiй вечiр для нього останнiй, i я почував себе обдiленим, якщо б ми пропустили його ".


Я вiд усього серця погодився, особливо знаючи, що Холмс потребу в розслабленнi, i тому, привiвши себе в порядок, ми дали нашим умам перепочинок, щоб насолодитися ввечерi в мiстi. Однак менi варто було б здогадатися, перш нiж думати, що Холмс дозволить нашому задоволення перешкодити справi.


За випадковим збiгом, ми сидiли в "Ковент-Гарден" приблизно в двадцяти рядах позаду оркестру, коли Холмс подивився поверх нас на ложу, орендовану Нацiональним банком Англi╖.


"Я бачу, що голова ради директорiв сер Генрi Грiмм теж не хотiв пропустити останнiй виступ талановитого вiолончелiста", - зауважив завжди пильний слiдчий, коли настав антракт. Я поняття не мав, як вiн дiзнався видатного похилого фiнансиста, але бажання скористатися можливiстю здолала його. "Я думаю, менi треба поговорити з сером Генрi про вечiрку, яку вiн вiдвiдав в особняку посла", - схвильовано сказав Холмс, пробираючись крiзь натовп у вестибюлi i пiднiмаючись по сходах на наступний поверх.


Я вийшов у вестибюль, щоб купити чого-небудь перекусити, поки чекаю повернення Холмса з новою iнформацi"ю. Коли ми зустрiлися знову, вiн широко посмiхався i похитав головою, демонструючи недовiру.


"Чого це ти навчився?" Я поцiкавився.


"Що ж, я не проти ще раз розповiсти iсторiю проти себе", - вiдповiв вiн. " Старий дивак стверджував, що ледь пам'ята", хто був на вечiрцi, i докорив мене у втручаннi у внутрiшнi справи банку i в роботу нашого уряду. 'Продовжуйте жити сво╖м життям, не руйнуючи вiдносин мiж стовпами цього спiвтовариства i лiдерами цi"╖ велико╖ iмперi╖", - бурмотiв вiн, клацаючи зубними протезами. Я поспiшив сказати, що мо" звернення до його почуття морально╖ правоти зазнало повний провал ".


У заключнiй половинi концерту мiй друг смiявся про себе над зустрiччю з сером Генрi, а по дорозi додому Холмс вiдкинувся на спинку сидiння таксi, натягнувши на перенiсся довгу полотняну кепку в обтяжку, наслiдуючи ╖х дотепно╖ мови, роблячи акцент на лекцi╖ банкiра, що склада"ться з одного речення.


"Я б позабавился ще бiльше," зловтiшався Холмс, - якби дiзнався, скiльки грошей може втратити Нацiональний банк Англi╖, якщо його шановний голова пiддасться на прийом, придуману негiдником Франсуа Мопертю╖. Але вистачить гiпотез! Менi потрiбнi факти, Ватсон, i я маю намiр вранцi зiбрати деякi кориснi вiдомостi.


* * * *


Пiзнiше, повернувшись в нашу квартиру, Холмс розтягнувся на диванi зi сво"ю скрипкою, вiдтворюючи мелодiйнi приспiви, якi ми чули на вiолончелi в Ковент-Гарденi. Сидячи в одному з крiсел, я переглянув сторiнки вечiрньо╖ "Пел Мелл" i прочитав Холмсу вголос повiдомлення про звiльнення лорда Ештона Прiтчарда з в'язницi пiд пiдписку про неви╖зд. Вийшовши з полiцейського управлiння, вiн був оточений репортерами, яким поклявся енергiйно захищатися вiд сфабрикованого звинувачення в посадових злочинах. Вiн рiшуче спростував чутки про те, що вiн допомагав владi в тому, що було названо тривалим розслiдуванням.


"Я б не сумнiвався, що iнспектор Джонс був джерелом цих чуток, - розмiрковував Холмс, - щоб чинити тиск на спiльника лорда Прiтчарда, змусити його зробити щось, що виведе його на чисту воду, спливе на поверхню i потрапить в довгi обiйми закону".


"Наприклад, що?" - Запитав я.


"Наприклад, вступити в контакт з його свiтлiстю - безсумнiвно, вiн перебува" пiд наглядом", - вiдповiв Холмс. "Занадто багато поставлено на карту, щоб за ним не стежили пильно. Це те, чим я буду займатися залишок сьогоднiшнього вечора i, можливо, весь завтрашнiй день, або, принаймнi, до тих пiр, поки я не буду впевнений, що Скотленд-Ярд викону" свою роботу належним чином. Ось адреса лорда Прiтчарда, який я роздобув позавчора в полiцейському управлiннi, Ватсон. Приходьте вдень i прогулюйтеся повз головного входу зi сво"ю тростиною, як нiби ви виходите на щоденну прогулянку ".


"Що менi робити пiсля цього?" Я хотiв знати.


"Маленька пташка прошепоче вам iнструкцi╖ на вухо", - зi смiхом сказав Холмс i швидким кроком зник за дверима.


Приблизно опiвднi наступного дня на мiсто обрушився безперервний весняний дощ, тому я одягнув свiй макiнтош i крислатого фетровий капелюх, взяв палицю i по╖хав на таксi в Сент-Джонс-Вуд, де величний, покритий плямами лишайника кам'яний особняк лорда Прiтчарда стояв серед пiвдюжини iнших великих будинкiв такого ж пишноти, роздiлених в'язами, недавно посадженими квiтниками i пишними зеленими галявинами. Я наказав водi"вi зупинитися приблизно в двох фарлонгах вiд будинку лорда Прiтчарда i рушив у дорогу пiд проливним дощем. Я пройшов повз його адреси i був уже недалеко вiд вимощено╖ брукiвкою дороги, коли при"мний голос дiвчинки-пiдлiтка, котра продавала лiлi╖ з вiзка пiд широким пiддашшям, поцiкавився, чи не доктор я Ватсон.


"Ну так, це так, моя люба, - сказав я ╖й. "Як, чорт вiзьми, ти дiзналася?"


"Мiстер Холмс i iнспектор Джонс, на яких я працюю, сказали, що ви при╖дете зi мною i що вони будуть доглядати за вами", - розповiла вона. "Я частина групи спостереження. Iнших ви можете знайти в каретному сара╖ через дорогу вiд будинку лорда Прiтчарда. Людина, яка живе в каретному сара╖, - констебль у вiдставцi Джеремi Хиггенботтом. Iнспектор Джонс влаштував так, щоб полiцiя могла використовувати квартиру Джеремi як спостережний пункт i перевалочний пункт на випадок, якщо лорд Прiтчард вiдправиться в шлях.


"Все це зда"ться ретельно спланованим", - зауважив я.


"О, це було заплановано на пару днiв", - додала вона. "Мiстер Холмс i iнспектор Джонс розробили цю iдею до того, як лорда Прiтчарда звiльнили. Вони хочуть, щоб ми шукали людину з кривим носом, який мiг би вiдвiдати лорда Прiтчарда. Якщо я побачу, як вiн входить в будинок його свiтлостi, я повинен буду свиснути у свисток, а потiм пiти прикрити заднiй вихiд на випадок, якщо вiн спробу" втекти через нього.


"Але що, якщо вiн це зробить, як ти його зупиниш?" Я поцiкавився.


"Я навчена карате, i, крiм того, у мене " ось це", - повiдомила вона, вiдтягуючи ворiт жилета i показуючи менi рукоятку револьвера, що звиса" з наплiчно╖ кобури.


"О боже!" Вигукнула я. "Ти не той, з ким варто зв'язуватися!"


"Менi слiд було б сказати, що нi, але я готова до зустрiчi з ним", - уклала вона, перш нiж я побажав ╖й успiху i попрямував до каретному сараю. Я пiднявся дерев'яними сходами i постукав у дверi, яку вiдкрив повний сивочолий джентльмен з високим чолом, темними очима i виступа" щелепою.


"Здрастуйте, доктор Ватсон, заходьте, заходьте. Я Джеремi, ваш господар", - проголосив вiн.


" Ватсон! Ви наскрiзь промокли. Проходьте, сiдайте бiля плити i обсушитесь, " сказав Шерлок Холмс, який сидiв бiля вiкна у затишнiй кухнi i дивився на будинок лорда Прiтчарда через дорогу.


"Залишаю на ваш розсуд, Холмс, влаштовуватися зручнiше i не потрапляти пiд дощ, коли ви на чергуваннi," парирував я. " Я думаю, що сяду за стiл поруч з iнспектором Джонсом i скористаюся теплом кухонно╖ плити.


"Ви якраз вчасно до чаю", - сказав люб'язний господар. "Маленька господиня якраз збиралася подати смачний гарячий чай i випеченi кекси, коли ви постукали".


"Чудово", - сказав я з ентузiазмом, - "тому що я пропустив обiд, щоб бути тут до середини дня. Скажiть менi, хто-небудь з вас, як просува"ться операцiя?"


Iнспектор Джонс добровiльно повiдомив, що у лорда Прiтчарда не було вiдвiдувачiв, тому жодних ознак людини з кривим носом не було.


"Економка i дворецький прибули близько семи годин через службовий вхiд, але, крiм них двох, у його свiтлостi, мабуть, нема" доброзичливцiв. Всi щури втекли з корабля. Я очiкую, що дворецький i поко╖вка скоро пiдуть на весь день.


Друга половина дня закiнчилася без догляду двох слуг, i Холмс прийняв стурбований вигляд. Настав захiд, потiм стемнiло, нi в одному вiкнi будинку через дорогу не горiло свiтло. "Щось не так, i я побоююся гiршого. Нас обдурили", - сказав Холмс крижаним тоном. "Один з нас повинен-"


" Обдурили? Яким чином? Втрутився iнспектор Джонс.


"Пара, яка прибула цим вранцi, була не тi"ю, за кого себе видавала", - похмуро сказав Холмс. "Один з нас повинен пiдiйти до вхiдних дверей i подзвонити у дзвiночок, щоб дiзнатися, вiдгукуються чи".


"Ну, а що, якщо вiдповiсть лорд Прiтчард або дворецький? Це видасть нас", - заперечив iнспектор.


"Нi, якщо ми представимо це як останню спробу заручитися його спiвпрацею свiтлостi," запропонував Холмс.


"Тодi займiться цим самi, мiстере Холмс, тому що я вже вичерпав всi сво╖ сили в цьому вiддiлi, поки лорд Прiтчард перебував пiд вартою", - порадив iнспектор.


Холмс погодився i вибiг на вулицю. Дощ ущух, i при свiтлi вуличних лiхтарiв ми спостерiгали, як тонкий силует Холмса ковзнув до вхiдних дверей i почекав, поки хто-небудь впустить його всередину. Вiн зателефонував вдруге i знову витримав паузу ще на кiлька хвилин.


Не отримавши вiдповiдi, вiн обiйшов будiвлю збоку, до входу для прислуги, вiдчинив незамкненi дверi i увiйшов в будинок. Ми побачили, як в однiй кiмнатi блимнула лампа, потiм у другий i в третiй. Раптово струнка фiгура Холмса вискочила з парадних дверей, i вiн вiдчайдушно замахав нам рукою, закликаючи рухатися вперед. Вiн зустрiв нас на галявинi i оголосив про сво╖ знахiдки.:


"Лорд Прiтчард був убитий, в нього вистрiлили шiсть раз, коли вiн лежав у лiжку. Економка i дворецький також мертвi, з кляпами в ротi i пов'язанi шнуром вiд вiконних жалюзi, жорстоко вбито кулями в потилицю, коли сидiли за обiднiм столом. Але це не та пара, яка прибула сьогоднi рано вранцi. Померлi слуги старше, менше зростанням i одягненi по-iншому - вони живуть тут постiйно, як ви побачите, коли я покажу вам ╖х кiмнати. Дво", якi вчинили цi злочини, прийшли переодягненими, пiдозрюючи, що лорд Прiтчард буде перебувати пiд наглядом, i втекли через заднiй вихiд.


Шокуюча новина на якийсь час позбавила нас дару мови, поки iнспектор Джонс не порушив тишу бурчанням i прокляттям. "Значить, так тому i бути", - спокiйно сказав вiн, пiднiмаючи казанок i чухаючи голову крiзь копицю жорстких чорних волосся. "Давайте ввiйдемо i оглянемо шкоди. Однак мене бентежить, чому ми не помiтили стрiлянину.


" Вбивцi використовували подушки, щоб заглушити шум, спочатку розправившись з лордом Притчардом пiсля того, як зв'язали дворецького i поко╖вку, а потiм накинулися на них, щоб усунути всiх свiдкiв. Я вважаю, що ми зiткнулися з вiдмiнними рисами професiйних вбивць", - заявив Холмс. "Будьте обережнi, куди ступа"те - тут можуть бути слiди, якi я зможу оглянути вранцi, коли буде досить свiтло, але дощ, ймовiрно, змив цi докази".


Холмс провiв нас на мiсце жахливого злочину, знову попередивши, щоб ми були напоготовi i не наступали на слiди на кахельнiй пiдлозi кухнi, яка примикала до апартаментiв пари, яка працювала економкою i дворецьким. Ми перейшли до ╖дальнi, де з закинутими назад головами сидiли два неживих тiла.


Я пiдрахував, що жертви були мертвi майже дванадцять годин, судячи з окоченению трупiв i станом згорнулася кровi, якiй було на диво мало.


Холмс вказав на подушки на овальному килимку i звернув нашу увагу на малюнок залишкiв пороху. "Дула збро╖ були рiзного дiаметру", - припустив вiн. " Судячи з ран на тiлi лорда Прiтчарда, вiн був убитий одним калiбром, а слуги - iншим.


В господарськiй спальнi Холмс перевернув труп лорда Прiтчарда на бiк i крикнув: "Аллоа! Що у нас тут? Двi кулi пройшли крiзь нього i застрягли в матрацi. Вiн дiстав свiй кишеньковий нiж, щоб вiдрiзати трохи матерiалу, i, запустивши руку в порожнину, витягнув свинцеву кулю розмiром з кiсточку другого суглоба свого мiзинця.


"Це пiстолет 45-го калiбру," зауважив iнспектор Джонс.


Холмс, дiставши з кишенi пiджака збiльшувальне скло, скрупульозно оглянув кулю i зауважив, що кра╖ i борозенки, залишенi дулом револьвера, вигнутi влiво.


"Як iнспектор Джонс вже зна" з досвiду, Ватсон, тiльки пiстолет американського виробництва Colt поверта"ться влiво, тому я б ризикнув сказати, що принаймнi один iз зловмисникiв-вбивць провiв деякий час в Сполучених Штатах".


"Я вважаю, що один з них - жiнка чи був одягнений як жiнка", - прокоментував iнспектор Джонс.


"Це загадка," додав Холмс, - тому що ми, мабуть, ма"мо справу з експертами, якi можуть змiнювати свою зовнiшнiсть у вiдповiдностi з ситуацi"ю".


Порадившись ще раз, вони погодилися, що на даний момент вони зосередять сво╖ зусилля на шпигунських мережах i злочинному свiтi, щоб дiзнатися особистостi найманих вбивць, як чоловiкiв, так i жiнок, як у ╢вропi, так i на iнших континентах. Проблема, з якою вони зiткнулися, була глобальною, i це був ще не кiнець. Вони погодилися, що як тiльки вони знайдуть вбивць, ╖м доведеться зловити в пастку того, хто найняв цю пару.


"Звичайно, це непросте завдання, але ми можемо почати наш пошук на мiсцi i звiдти розширювати його", - продовжив iнспектор Джонс. "Однак прямо зараз я повинен вжити заходiв до того, щоб жертви були витягнутi i доставленi в лiкарню для розтину. Я розставлю охорону навколо будинку, щоб тримати на вiдстанi пресу i цiкавих, i ми зможемо поритися в особистих речах лорда Прiтчарда пiсля того, як трохи поспим.


"Якщо вам все одно, iнспектор, я залишуся тут, щоб зробити саме це i не лягати спати," сумно сказав Холмс.


"Дуже добре, робiть як хочете, тiльки дайте менi знати, як тiльки виявите що-небудь варте", - поступився чиновник.


Пiсля вiдходу iнспектора Джонса я марно намагався переконати Холмса при"днатися до мене на Бейкер-стрiт на нiч, але вiн наполiг на тому, щоб залишитися i пошукати докази, тому я вiдправився додому один, розмiрковуючи по дорозi про його непросте завдання.


* * * *


Вранцi я знайшов його дрiмаючо╖ в плетеному крiслi в тiй же одежi, що була на ньому напередоднi. Я тихенько зварила кави i почула кроки мiсiс Хадсон на сходах, тому вiдкрила дверi до того, як вона увiйшла, i приклав вказiвний палець до губ.


" Ш-ш-ш, - сказав я тихим голосом i повiдомив ╖й, що Холмс нарештi заснув. Вона навшпиньки принесла ситний снiданок для нас двох, поставила тацю на стiл i пiшла без найменшого шуму. Я намагалася не шумiти пiд час ╖жi, поки випадково не впустила нiж для масла на дерев'яну пiдлогу.


Холмс, здригнувшись, прокинувся i схопився на ноги. "Як довго я спав?" вимогливо запитав вiн.


"Я не знаю, коли ти повернувся додому, тому не можу дати тобi вiдповiдь", - сказав я.


"Котра зараз година?" запитав вiн, пiдвищивши голос.


Я глянув на сво╖ кишеньковi годинники. " Зараз кiлька хвилин на дев'яту.


"Боже мiй! У мене ледве вистача" часу, щоб бути там рiвно в дев'ять", - поскаржився вiн i переступив порiг.


## Глава 2


ШАХРАЙСТВО ПОЧИНА╢ РОЗКРИВАТИСЯ


Сидiти склавши руки в очiкуваннi повернення Холмса було непродуктивним заняттям; тому я вирiшив вiдправитися в лiкарню Святого Барта i поспостерiгати за розкриттям, щоб мати можливiсть iнтерпретувати результати з перших рук. На щастя, я все-таки пiшов, тому що санiтар, який допомагав доктор Аттлi, захворiв i покинув кiмнату для трупiв. Мене зарахували на його мiсце.


Був присутнiй iнспектор Джонс, який забрав двi кулi, коли ╖х витягли з черепiв економки i дворецького. "Незважаючи на те, що вони покрученi, зда"ться, що кожен з них 476-го калiбру з отвором для розширення", - влучно сказав вiн, завдяки сво"му досвiду поводження з вогнепальною збро"ю i бо"припасами.


* * * *


Завершивши всi процедури, я по╖хав на таксi в тютюнову крамницю у Вест-Ендi i купив свiжу порцiю мо"╖ сумiшi "Аркадiя" i дванадцять грамiв улюблено╖ сумiшi Холмса "махорка", оскiльки помiтив, що у нього закiнчуються заначки в перськiй туфельцi на камiннiй полицi, а вiльного часу на похiд по магазинах не було.


Коли я повернувся додому, мiсiс Хадсон повiдомила менi, що Холмса нiде не було видно, тому вона зачерпнула двi половинки курячого супу з локшиною у велику миску i поставила ╖╖ на пiднос до мого обiду разом з кiлькома скибочками свiжоспеченого вiденського хлiба, одного зi сво╖х фiрмових страв.


"Я турбуюся про нього, вiн зника" день i нiч без належного вiдпочинку i харчування", - насупившись, сказала вона. Як тiльки вона це зробила, на ганку з'явився Холмс i при"днався до нас на кухнi.


"А, ось i ви," вигукнула мiсiс Хадсон, - для рiзноманiтностi, якраз до обiду".


Холмс тепло привiтав ╖╖ i похвалив за аромат. Вона поставила його тарiлку з супом на пiднос, поклала ще хлiба i сказала нам, що вiднесе всi це нагору. "Ти пролл"ш половину, пiднiмаючись по сходинках, якщо я не приберу це вiд тебе", - жалiбно сказала вона.


Поки ми ╖ли, Холмс ввiв мене в курс свого розслiдування.


" Всi слiди у будинку лорда Прiтчарда були стертi дощем, але я знайшов дещо цiкаве, коли рився в його особистих речах. Його письмовий стiл у бiблiотецi був обшуканий, але вбивцi в поспiху знехтували сейфом в стiнi мiж полицями книжково╖ шафи. Спочатку у мене виникли деякi труднощi з комбiнацi"ю, але з третьо╖ спроби сейф вiдкрився з легкiстю. Всерединi були пачки стофунтовых банкнот, а також сертифiкат на сто акцiй Нiдерландсько-Суматрской компанi╖. Сертифiкат був датований днем, коли Палата лордiв ухвалила необ╜рунтованi тарифи на спецi╖, iмпортованi з Голландсько╖ Ост-Iндi╖, i документ був пiдписаний власником компанi╖, бароном Франсуа Мопертю╖ ".


"Це наводить на думку про зв'язок мiж сертифiкатом та кампанi"ю лорда Прiчарда за пiдвищення тарифiв", - припустив я, потiм повiдомив Холмса, що у мене теж " новини. " Пiд час розтину я дiзнався, що дворецький i поко╖вка були вбитi кулями 476-го калiбру.


"I це наводить на думку, що збро"ю був заряджа"ться з затвора револьвер "Енфiлд", нещодавно знятий з озбро"ння британськими вiйськовими, або новий "Уеблi-Грiн", який вважають армiйськi офiцери", - додав Холмс. "Можливо, ми шука"мо двох колишнiх солдатiв, одного з Англi╖, а з iншого Америки, оскiльки однозарядний пiстолет Colt 45-го калiбру " стандартним для кавалерiйських вiйськ на заходi Сполучених Штатiв. Звичайно, можливо також, що вбивця з кольтом 45-го калiбру був цивiльною особою, можливо, стрiльцем або злочинцем на кордонi. Час покаже."


" Ви дiзналися що-небудь на призначенiй на дев'ять годин зустрiчi пiсля того, як вибiгли? - Запитав я.


"Я зустрiвся з мiстером Байнемом, торговцем спецiями, коли товарна бiржа вiдкрилася для бiзнесу. Я пiдбадьорив його бiржовим сертифiкатом Нiдерландсько-Суматрской компанi╖ - назва, яку вiн дiзнався як нову фiрму з великими запасами спецiй, ще не представлених на ринку. Вiн сказав, що представник власника поширював контракти серед усiх торговцiв спецiями на бiржi, намагаючись продавати товари на тiй пiдставi, що вони можуть принести величезний прибуток, оскiльки вони досягли нашого берега до королiвського згоди на новi тарифи.


"Однак мiстер Байнем вiдмовився вiд покупки, тому що продавець не дозволив агентам мiстера Байнема оглянути вантаж на пароплавi Zenith, який пришвартований до пiрсу 32 у Лондонському порту. Я попросив мiстера Байнема описати цього продавця, i вiн сказав менi, що чоловiк був щеголеватым, одягнений у твiдовий костюм, йому було близько п'ятдесяти рокiв, чисто виголений i високий, з товариським характером i гачкуватим носом. Мiстер Байнем згадав, що його звали Барнабас Хакабi, мабуть, ще один псевдонiм барона Мопертю╖."


"Я думаю, ви все ж плану"те оглянути вантаж, а, Холмс?" Нерiшуче запитав я.


"Ви правильно дума"те, Ватсон, як тiльки ми закiнчимо "", - проголосив Холмс. "Ми були б дуже вдячнi за вашу участь. Це може бути ризиковане заняття, так що будьте готовi до непри"мностей".


"А що щодо iнспектора Джонса - хiба його теж не слiд запросити?" Я благав дiзнатися.


"У звичайному випадку його запросили, але нам, можливо, доведеться порушити закон, вторгнення на чужу територiю або зробити щось ще, чого вiн не схвалить. Нi, краще не вплутувати його в це", - заперечив Холмс.


Ми вiднесли посуд мiсiс Хадсон на кухню i пiшки вирушили в метро, але спочатку Холмс переодягнувся в одяг моряка, щоб злитися з навколишнiм оточенням на набережнiй. Ми зупинилися бiля телеграфу на Сент-Джеймс-сквер, звiдки Холмс вiдправив телеграми сво╖м контактам у Парижi, Римi, Барселонi та Амстердамi.


Потiм ми по╖хали на метро до станцi╖ Woolwich, яка знаходилася приблизно в двох кiлометрах вздовж Темзи вiд пiрса 32, тому ми зупинили екiпаж, який про╖хав залишок шляху. Протягом усi"╖ подорожi ми з Холмсом обговорювали план пiднятися на борт корабля i прослизнути у вантажний вiдсiк, в той час як я повинен був стояти на сторожi на палубi нагорi сходiв, прикидаючись пасажиром, - саме тому Холмс велiв менi взяти з собою мiй лiкарський саквояж i трюм, набитий одягом.


На 32-му причалi Холмс вистрибнув з екiпажу i пробiг половину шляху сходнями пароплава "Зенiт" ще до того, як я торкнувся землi, оскiльки вiн не хотiв, щоб хто-небудь бачив, як ми працю"мо разом. Пiднiмаючись по трапу, Холмс пройшов повз двох вантажникiв, тащивших важку дубову бочку до одного з дюжини порожнiх товарних вагонiв, запряжених четвiркою коней, якi стояли бiля пiднiжжя трапа.


Я пiдняв сво╖ сумки наверх якраз вчасно, щоб побачити Холмса, жваво розмовля" з молодим кучерявим чоловiком, одягненим в дiловий костюм i несучим саквояж. Пiдiйшовши ближче, я почув, як спантеличений хлопець сказав Холмсу, що було занадто пiзно перевiряти залишилися бочки в вантажному вiдсiку, тому що вся партiя вже була закуплена його компанi"ю, яка торгувала спецiями.


Холмс попросив дозволу зняти кришку з бочки по дорозi в перший товарний вагон. Молодий чоловiк сказав, що його начальник в компанi╖, швидше за все, схвалить цього, i вiдмовився. Холмс попередив його, що його рiшення може привести до катастрофи для його роботодавця, але молодий чоловiк був непохитний.


"Я тут для того, щоб гарантувати доставку ста п'ятдесяти бочок нашим дистриб'юторам, а не для того, щоб дiзнатися, що в них знаходиться", - вигукнув вiн. " Крiм того, усi вони позначенi - iмбир, ванiль, гвоздика, перець i так далi, i тому подiбне.


"Вашi дистриб'ютори почують рiзкi слова вiд бакалiйником, як тiльки цi бочки надiйдуть в ╖х магазини", - попередив Холмс. "Як звуть вашого начальника?"


"Стенлi Олтмайр," рiзко вiдповiв молодий чоловiк.


"Тодi я поговорю з ним про цю справу", - вiдповiв Холмс i попрямував до мене. "Ходiмо, Ватсон, нам потрiбно виконати ще одне доручення, перш нiж закiнчиться цей важкий день. Давайте з'ясу"мо, чи " начальство цього зухвалого хлопця таким же непокiрним.


Ми спустилися на метро в Лондонський сiтi i розташувалися на четвертому поверсi офiсу Compton Trading Partners Ltd, яка придбала вантаж, i почекали в приймальнi, поки Стенлi Альтмайр завершить сво╖ операцi╖ на торговельному поверсi нижче.


Альтмайр теж був одягнений у твiдовий костюм, i його круглий живiт виступав з-пiд останньою гудзики на жилетi в тон.


"Звiдки ви зна"те, що з вантажем виникли проблеми?" запитав вiн Холмса, вислухавши пояснення детектива про те, що власник Нiдерландсько-Суматрской компанi╖ був засуджений за шахрайство.


"Це була проста угода", - продовжив Альтмайр. "Ми купили товар за вигiдною цiною i можемо продати його вдвiчi, може бути, i втричi дорожче, нiж ми заплатили".


"Це було просте питання дедукцi╖, ось звiдки я знаю, що " проблема", - сказав Холмс. "Я можу позбавити вас вiд значного утруднення, якщо ви дозволите менi оглянути вмiст бочок".


"Занадто пiзно для перевiрок", - заявив Альтмайр. "Ми внесли платiж, i товар вже на шляху до ринку".


"Не могли б ви сказати менi, запитав Холмс," скiльки ви заплатили за сто п'ятдесят барелiв океанського пiску?"


"П-п-за що?" Альтмайр затнувся.


"Заради прекрасного бiлого пляжного пiску", - заявив Холмс.


"Як ви можете бути впевненi?" Альтмайр застогнав, на що Холмс вiдповiв наступним чином:


"Тому що перша бочка, яку винесли з вантажного вiдсiку пароплава "Зенiт", була пошкоджена при транспортуваннi. Вона дала текти, залишивши слiд з океанського пiску по всьому трапу, через палубу i вниз по сходах у вантажний вiдсiк. Я прийшов до висновку, що якщо в однiй бочцi був пiсок, а не мускатний горiх, як вказано на етикетцi, то всi iншi були пiдозрiлими. Але щоб переконатися, що вас обдурили, я повинен провести iнспекцiю ".


"Я напишу адреси складiв наших дистриб'юторiв разом з листом, що дозволя" вам вiдкривати бочки", - нiби вибачаючись, заявив Альтмайр. "Ми заплатили двадцять тисяч фунтiв за цю партiю. Менi потрiбно знати результати ваших запитiв як можна швидше, щоб ми могли повiдомити банк про скасування переведення - якщо грошi ще не були знятi Барнабасом Хакабi ".


" Ошатний, жвавий хлопець з гачкуватим носом? - Спитав Холмс.


"Так, це вiн", - вiдповiв Альтмайр, потiм вибачився i попрямував до свого столу.


Шерлок Холмс витратив наступнi пiвтора днi на вивчення складiв зi списку Стенлi Олтмайра, повiдомляючи про знахiдки океанського пiску всюди обезумевшему трейдеру, який зазнав невдачi у сво╖й спробi анулювати банкiвський чек до того, як по ньому були проведенi переговори. Готiвковi зникли.


"Наша компанiя навряд чи може дозволити собi такi втрати", - сумно сказав Альтмайр Холмсу. "Я буду звiльнений".


"Коли моя справа буде завершено, можливо, суд розпорядиться повернути кошти", - сказав Холмс, щоб полегшити його бiль.


"Це означа" залучення юристiв, додатковi витрати, якi в кiнцевому пiдсумку можуть нi до чого не привести", - вигукнув Альтмайр. "До того часу я залишуся без доходу, а менi потрiбно утримувати сiм'ю".


"Як би трагiчно це не звучало, виймiть з цього важкий урок", - наставляв Холмс. "У бiзнесi, як i в життi, довiряйте лише тим, хто це заслужив. Одного разу я дав таку ж пораду лiтнiй росiйськiй жiнцi, яку ледь не зарiзали з-за того, що вона довiрилася негiдниковi, попередньо не перевiривши його вiдданiсть сво╖м благородним заняттям ".


Роздiл 3


IНСПЕКТОР ДЖОНС РОБИТЬ ЖАХЛИВУ ПОМИЛКУ


"У цiй схемi кри"ться щось бiльше, нiж зда"ться на перший погляд, Ватсон", - припустив Холмс, читаючи вiдповiдь на одну з сво╖х телеграм. "Те, що я виявив на даний момент, - це просте шахрайство з наживкою i пiдмiною, яке далеко виходить за рамки сумнiвних здiбностей барона Мопертю╖". Депеша прийшла вiд приватного детектива з Амстердама, з яким Холмс спiвпрацював у розслiдуваннi справи про правлячiй сiм'╖ Голландi╖, дуже делiкатного для публiкацi╖.


Холмс процитував телеграму: "Мiй колишнiй колега Ян Эйкерс повiдомив менi, що Нiдерландсько-Суматрська компанiя накопичила стан на банкiвських кредитах та iнвестицiйному капiталi зi всi"╖ ╢вропи, а ╖╖ запаси спецiй займають величезне сховище на верфi на березi каналу Пiвнiчного моря".


"А що, якщо у всiх бочках у цьому скупченнi пiсок?" Припустив я.


"Це бiльше вiдповiдало б характеру грандiозно╖ змови Мопертю╖, " припустив Холмс, - особливо якщо вiн займав величезнi суми для фiнансування фальшивих поставок спецiй, знову i знову використовуючи одне i те ж фальшиве забезпечення. Мене завжди вражало, як бiзнесмени, банкiри та iнвестори так швидко вiрять привабливого шахрая, нiколи не сумнiваючись у його словах, коли перед ними висить несподiвана прибуток ".


Холмс вiдповiв Эйкерсу листом, у якому висловлював вдячнiсть за iнформацiю i просив його продовжувати, питаючи, чи може вiн обережно навести довiдки про мiсцезнаходження барона Мопертю╖, зокрема, вiн ма" резиденцiю в Нiдерландах.


"Ми можемо за╖хати на телеграф по дорозi в Скотленд-Ярд", - сказав менi Холмс, закриваючи чорнильницю ковпачком. Не встиг вiн договорити, як ми почули, як мiсiс Хадсон пiднiма"ться по сходах, потiм зупиня"ться в дверях i оголошу", що iнспектор Пiтер Джонс чека" ╖╖ у вiтальнi, щоб обговорити нагальну проблему.


"У що б то не стало вiдправте його нагору, мiсiс Хадсон", - проiнструктував ╖╖ Холмс.


Повiльна, важка хода нашого вiдвiдувача на сходах вiщувала поганi новини, оскiльки зазвичай вiн був спритний i швидко крокував.


"О, мiстер Холмс, боюся, я провалив роботу", - почав вiн, увiйшовши в нашi кiмнати.


"Пiдiйдiть, сядьте в одне з крiсел i розкажiть менi все," заблагав Холмс, бачачи, що чоловiк у вiдча╖.


Iнспектор Джонс впав на сидiння i закрив блiде обличчя пухкими руками. "Гiрше бути не могло", - завив вiн. "Я вбив людину, винну людину, думаючи, що вiн був одним з наших головних пiдозрюваних у вбивствi лорда Прiтчарда, але виявилося, що вiн лише схожий на того, хто видавав себе за дворецького".


"Як це сталося?" Втрутився Холмс.


"Я розмовляв з iнформатором на Колд-Харбор-лейн в Пiвденному Лондонi, - пояснив iнспектор Джонс, - коли цей чоловiк пройшов повз мене. Вiн був так схожий на самозваного дворецького, що я перервав iнформатора на пiвсловi i звернувся до джентльменовi. Я сказав йому, що розслiдую вбивство лорда Прiчарда i хочу доставити його в управлiння для допиту. 'Ви не повiсите це злочин на мене!' - крикнув вiн i повернувся, щоб втекти.


" Я схопив його ззаду за куртку i розгорнув до себе. Вiн зчепився зi мною i вже брав верх, тому я вихопив револьвер i щосили вдарив його по лобi. Вiн впав ниць - я поняття не мав, що у нього кровотеча, i сила мого удару спричинила крововилив у мозок. Вiн помер на мiсцi, майже митт"во.


"Тепер я вiдсторонений вiд виконання обов'язкiв в очiкуваннi результатiв внутрiшнього розслiдування, тому що покiйний був нешкiдливим швейцаром клубу "Ексельсiор", одягненим для роботи, i у нього було чисте дось" - вiн нiколи навiть не стикався з законом".


"Вашою першою помилкою була конфронтацiя - вам слiд було пiти за ним", - сердито вiдчитав Холмс. "Але шкоди вже завдано, так що зупинятися на цьому марно. Я майже впевнений, що будуть прийнятi дисциплiнарнi заходи, хоча, можливо, це не покладе кiнець вашiй кар'"рi, оскiльки ви сумлiнно виконували сво╖ обов'язки ".


" Не могли б ви замовити за мене слiвце в Скотленд-Ярдi? - Заблагав iнспектор Джонс.


"Обов'язково, якщо це допоможе," пообiцяв Холмс i налив йому склянку хересу з "тантала", що стояв на буфетi. " Ось, випийте це, вам стане краще.


Офiцер проковтнув його в три ковтки i пiшов дещо пiдбадьорений. Холмс стояв бiля вiкна у вiтальнi i дивився, як вiн безцiльно брiв по вулицi до газетного кiоску на розi, де купив вечiрню газету i зник в людному проходi.


"Дуже шкода, Ватсон," спiвучо промовив Холмс, "що ми стали свiдками чотирьох раптових i непотрiбних смертей, i все iз-за того, що я прийшов в лють через завищених цiн на корицю".


* * * *


Зрештою Холмс дiзнався, що iнспектор Лестрейд, полiцейський агент з щурячим обличчям, темноокий i худорлявий, вiдрiзнявся впертiстю, взявся за справу про вбивство лорда Прiтчарда. Холмс марно намагався зацiкавити його шахрайством, ско"них проти Compton Trading Partners Ltd, постачальника спецiй, але Лестрейд був непохитний у тому, що схема пiдмiни явля" собою простий цивiльний спiр, а не злочин.


"I все ж убивство лорда Прiтчарда, швидше за все, пов'язано з порушником, бароном Мопертю╖," заперечив Холмс.


"Навряд чи" не погодився Лестрейд. "Ймовiрно, ми ма"мо справу з кимось, хто зата╖в образу на лорда Прiтчарда за його полiтику - кимось з мiсцевих, хто скористався можливiстю стерти його з лиця землi пiд час суперечок про його поведiнку пiд час служби в Палатi лордiв. Я не витрачаю свiй час даремно, прислухаючись до домислiв преси про те, що вбивство було ско"но з метою змусити його замовкнути.


"Ватсон, цей чоловiк настiльки впертий, що фирка", коли дума", що хоче повiдомити щось важливе", - поскаржився менi Холмс, коли ми виходили з будiвлi столичного полiцейського управлiння. " Я буду виходити з сво╖х власних теорiй, а вiн нехай нудиться сво╖ми.


У той же день Холмс вирушив потягом до Амстердам через Брюссель, аби зустрiтися з колишнiм колегою Яном Эйкерсом i спробувати зазирнути в бочки, якi Нiдерландсько-Суматрська компанiя зберiгала на складi вздовж каналу Пiвнiчного моря.


Поки його не було, я вiдвiдав доктора Вернера, далекого родича Холмса, який купив мою практику в Кенсiнгтонi, коли я повернувся на Бейкер-стрiт. Доктор Вернер був радий прийняти мене, тому що йому потрiбен був мiй рада з лiкування пацi"нта з симптомами деменцi╖, який не реагував на призначенi лiки. Я порекомендував доктора Вернера зменшити дозування i пояснив сво╖ доводи, на що вiн вiдповiв, що це зда"ться непрактичним, але мо" засiб варто спробувати.


На наступний день, пiсля неспокiйного нiчного сну, я двiчi задрiмав на диванi в перервах мiж писанням i турботою про фiзичному самопочуттi Холмса, оскiльки у нього з'явився жовтуватий колiр обличчя i мiшки пiд вузькими, проникливими очима. Це справа негативно позначалося на його здоров'я.


* * * *


Час минав повiльно, але ввечерi четвертого дня сво"╖ вiдсутностi Холмс повернувся на Бейкер-стрiт з трiумфом.


" Тепер я все це бачив, Ватсон, - оголосив вiн, човгаючи ногами в дверях i штовхаючи перед собою важку сумку. Холмс потягнувся за махоркою з тапочка i впав на диван, потiм раскурил свою промаслений глиняну трубку. Вiн на мить замислився, а потiм продовжив свою розповiдь:


"Барон Мопертю╖ обманю" всiх, незважаючи на сво" величезне багатство. Отже, вiн заохочу" невiрнiсть тих самих людей, на яких вiн поклада"ться в зберiганнi сво╖х секретiв.


"Охоронець його складу на набережнiй дозволив менi оглянути бочки зi спецiями, тому що барон не виплатив йому двомiсячну зарплату, належну за охорону iнвентарю. Власник будiвлi все ще чекав отримання першого внеску за оренду, як i власник старомодного бiлокам'яного будиночка, де нероба займав весь другий поверх, поки жив у Амстердамi, щоб потурати вiдправки бочок, заповнених пiском, у кiлька портiв Iталi╖ та Iспанi╖, а також в Англi╖.


" Це я дiзнався вiд слуги, якого барон Мопертю╖ найняв, але так i не заплатив, щоб вiн обслуговував його в сторожцi. Слуга також повiдомив, що навiть судновласники не отримали оплату в повному обсязi, тiльки символiчний депозит. Не дивно, що злочинець найма" двох охоронцiв, якi супроводжують його в по╖здках по рiзних кра╖нах, оскiльки вiн нiколи не зна", хто може завдати у вiдповiдь удар пiсля того, як його обчистив у великому або дрiбному масштабi.


"Лорда Прiтчарда можна зарахувати до числа ошуканих, тому що сто акцiй Нiдерландсько-Суматрской компанi╖, по сутi, нiчого не вартi - фiрма " оболонкою для приховування доходiв, отриманих нечесним шляхом. Його офiцiйна адреса - поштове вiддiлення на ╢лисейських полях в Парижi, згiдно з мо╖м контакту там, чию телеграму я отримав перед вiд'╖здом у Амстердам ".


"Щодо мiсцезнаходження барона зараз?" Я хотiв знати.


"Коли вiн не подорожу", вiн займа" вiллу на околицi Парижа, - повiдомив Холмс, - але я не думаю, що ми застанемо його там в цей час. Вiн курсу" мiж мiстами Iталi╖ та Iспанi╖, куди направляються вантажi, ймовiрно, обманюючи банкiрiв, iнвесторiв i сировинних брокерiв. Неможливо сказати, скiлькох полiтикiв вiн пiдкупив в столицях, щоб ввести бiльш високi тарифи, подiбнi тутешнiм ".


## Глава 4


РЕТЕЛЬНО РОЗСТАВЛЯЮЧИ ПАСТКИ


Навряд чи вона знала, коли потайки писала листа сво"му та"мному коханому, що воно прибуде занадто пiзно, щоб вiн змiг його отримати, i що вона потрапить не в тi руки. Вона адресувала конверт, запечатаний воском, в будиночок в Амстердамi, де проживав барон Мопертю╖ пiсля того, як переконав лондонських банкiрiв та iнвесторiв довiрити сво╖ грошi його пiдпри"мству з виробництва спецiй.


"Мiй чоловiк став жахливо пiдозрiло ставитися до наших вiдносин", - повiдомила барону мадам Антуанетта Боден у листуваннi. " Вiн не раз говорив менi, що шкоду" про органiзацiю вечiрки для тебе, i вiн все ще незадоволений тим, що я змушую його це зробити. Вiн бо╖ться, що ваша маленька гра буде виведена на нього, що поставить пiд загрозу його положення в урядi Францi╖ та поставить пiд загрозу дотримання законiв Великобританi╖. Будьте обережнi у сво╖х подорожах i остерiгайтеся незнайомцiв, оскiльки посол - настiльки впливова фiгура, що вiн може та"мно помститися через спiвробiтникiв сил безпеки нашо╖ кра╖ни. Поспiши повернутися до мене, моя дорога, щоб ми могли втекти в тво" притулок в Америцi".


"У листi тривають ризикованi розмови про цю справу, випалив Шерлок Холмс," але тепер ви почули найважливiшу частину, Ватсон. Кажу вам, що зневажа"ться слуга в сторожцi був справжнiм джерелом iнформацi╖.


* * * *


Невiрна дружина посла Жана Бодена задумливо чекала вдома двох годин дня, коли Холмса очiкували на спiвбесiду. Його брат Майкрофт органiзував це через Мiнiстерство внутрiшнiх справ пiд приводом того, що ледi незнання стала свiдком злочину.


"Я не маю нi найменшого уявлення про те, як я можу допомогти, але як дружина дипломата, я зобов'язана спiвпрацювати", - прокоментувала мадам Боден жiнцi-дружинi, яка допомагала ╖й чепуритися з цi"╖ нагоди. "Цей джентльмен - знаменитий детектив, автор монографi╖ про мистецтво спостереження i науки дедукцi╖. Вiн може вгадати рiд занять по ледь помiтним ознаками на руках або з того, як люди себе ведуть. Це обiця" бути насиченим ".


Вона завдала бiльше косметики, нiж необхiдно, на свою шкiру середнього вiку, скоса подивилася на зморшки, що вiдбилися в дзеркалi, i поправила берети на сво╖х сивочолих каштанових волосся.


Дворецький, одягнений у строгий чорний ранковий пiджак, шовковi брюки, краватка "аскот" i бiлу накрохмалену сорочку з комiрцем-крильцем, провiв Холмса в простору вiтальню, прикрашену пейзажами та портретами французьких офiцерiв, включаючи Наполеона Бонапарта.


Холмс залишився стояти, i через мить в кiмнату з претензiйною видом увiйшла мадам Боден. Вона вказала Холмсу, що спантеличена його iнтересом до "комусь настiльки пiднесеному, як я. Хiба ви не звикли допитувати вуличних хлопчакiв i закоренiлих злочинцiв?"


Холмс вiдмахнувся вiд поблажливого зауваження реплiкою, яка приголомшила зухвалу жiнку: "Деякi з найбiльш закоренiлих злочинцiв, з якими я стикався, займали високе положення в життi, такi, як ви, наприклад".


"Я?" - вигукнула вона, доторкнувшись кiнчиками пальцiв до сво╖х вiдкритим тонким губ.


"Так, мадам, ви. У мене " неспростовнi докази того, що ви залученi в змову з вiдомим злочинцем схеми обману багатьох бiзнесменiв. Насправдi ви спланували свiй спiльний втечу пiсля того, як вiн примножить сво" багатство на вкраденi грошi.


"Я не можу собi уявити, кого ви ма"те на увазi", - сказала вона у вiдповiдь на звинувачення.


" Я маю на увазi вашого коханця, барона Франсуа Мопертю╖, якого я також пiдозрюю в органiзацi╖ смертi лорда Ештона Прiтчарда.


"Мiй коханий? Звiдки у тебе така безглузда iдея?" - вимагала пояснень перелякана фатальна жiнка, кров прилила до ╖╖ раскрасневшемуся особi.


"Звичайно, вiд вас", - проникливо вiдповiв Холмс. "Ваш роман i ваша причетнiсть до його планiв розкритi у листi, який ви написали, але яка так i не дiйшло до нього. У мене " цей лист, i я скоро передам його владi, якщо тiльки...


" Якщо тiльки що, мiстере Холмсе? Я не можу допустити розголошення змiсту, " соромливо промовила вона. " Мiй шлюб, мо" становище - всi в небезпецi.


"Якщо тiльки ви не погодитеся працювати зi мною, щоб залучити барона до вiдповiдальностi", - заявив Холмс.


"Отже, ти хочеш, щоб я зрадила його?" запитала вона, зблiднувши i закривши сво╖ тьмяно-блакитнi очi.


"Ви повиннi зрадити його, iнакше втратите все, що у вас "", - передбачив Холмс. "Його план впаде, як картковий будиночок, незалежно вiд вашого рiшення i вашого бажання бiгти з ним в Америку разом з ним".


Мадам Боден зсутулилася в крiслi з високою спинкою, яке вона посiла, i задумалася про свою долю. "По правдi кажучи, все це було лише замрiяним сном. Що ти хочеш, щоб я зробила? " в кiнцi кiнцiв схлипнула вона.


" По-перше, - почав Холмс, ви можете повiдомити менi про маршрут барона - в яких мiстах Iталi╖ та Iспанi╖ вiн ма" намiр сплести свою павутину i в якому порядку. Потiм ви повиннi заманити його назад в Лондон i, нарештi, втягнути в розмову, в якому вiн зiзна"ться у сво╖й ролi у вбивствi лорда Прiтчарда i в тому, як це було здiйснено.


"I це все?" - саркастично запитала вона.


"На даний момент цього буде достатньо", - вiдповiв Холмс. "Я розроблю план, який допоможе вам виконати свою частину угоди".


"I як я можу зберегти це в та"мницi вiд свого чоловiка?" - вона хотiла знати. "В даний момент вiн навiть не зна", що ти тут, але якщо я зроблю все, що ти просиш, вiн обов'язково дiзна"ться".


"Можливо, приховати вiд нього цю iнформацiю буде неможливо, тому вам краще бути готовими зiзнатися у всьому пiд час однi"╖ з ваших iнтимних зустрiчей", - порадив Холмс.


"У нас не бува" iнтимних зустрiчей - це одна з причин, по якiй мене так приваблював Франсуа", - зiзналася мадам Боден. "Ми розкрили один одному нашi найпота"мнiшi думки".


"Це те, на що я сподiвався", - схвильовано сказав Холмс. "Тим бiльше у нього причин зiзнатися в обставинах смертi лорда Прiчарда".


"Рим, Неаполь, Венецiя, Мадрид i Барселона - це були мiсця, якi барон Мопертю╖ повинен був вiдвiдати пiсля того, як покинув Амстердам", - розповiла вона. " Вiн пообiцяв повернутися в Лондон i вiдвезти мене в свiй рай, як тiльки план буде здiйснено.


"Чудово! Браво!" Холмс пирхнув. "Все, що йому залиша"ться, - це звинуватити себе та ще двох у вбивствi. А тепер розкажiть менi в деталях про вашу роль у цiй драмi, мадам.


" Моя роль? Я не грала нiяко╖ ролi, мiстер Холмс, " наполягала вона.


"Про, але ви це зробили!" Заперечив Холмс. " Ви представили барона фiнансистам на вечiрцi, а пiсля арешту i ув'язнення лорда Прiчарда у в'язницю повiдомили мiсцезнаходження його будинку, адреса, який ви отримали зi списку запрошених. Хiба я не зробив правильний висновок?"


"Так, я справдi робив все це, але у мене i в думках не було, що Франсуа виношував злi намiри", - послiдувала вiдповiдь. "Я все ще не можу повiрити, що вiн наказав убити лорда Прiтчарда. Франсуа - така нiжна душа. Було б зовсiм не в його характерi заподiювати шкоду ".


"Вiдчай може змiнити характер боягуза - i в глибинi душi вiн саме таким i "", - проголосив Холмс. "Будь-яка людина, яка вда"ться до пiдступним методiв i махiнацiй з допомогою сурогатних матерiв, по сутi, боягуз, не бажа" або нездатний вести себе з iншим вiдкрито".


"О, мiстер Холмс, менi так соромно", - сумно сказала мадам Боден i заплакала, витираючи сльози атласним хусткою з монограмою, який вона нервово зiм'яла в грудочку.


Задоволений собою пiсля того, як завербував мадам Боден як iнформатора, Холмс влетiв у нашi дверi i слово в слово передав менi нашу розмову, передбачивши в кiнцi його, що барон Мопертю╖ знаходиться в межах досяжностi. "Моя стратегiя спрацювала, i я скоро сама зачиню пастку", - заявив вiн без найменшого натяку на свою хитру тактику.


* * * *


Тим часом мадам Боден зручно влаштувалася за письмовим столом у вiтальнi i, знаючи, що ╖╖ чоловiка нема" в особняку, вигадала ще один лист сво"му коханому Франсуа.


"З важким серцем, мiй дорогий, я посилаю тобi це послання про небезпеку та iнтриги", - написала вона. "Сьогоднi я мав справу з добре вiдомим приватним детективом мiстером Шерлоком Холмсом, який швидко йде по слiду вашо╖ поведiнки в Англi╖, Iталi╖ та Iспанi╖. Вiн пiдозрю" вас у трьох вбивствах в Лондонi i досить смiливо заявля", що доведе це в судi, як тiльки збере ще кiлька вiдносяться до справи фактiв.


"Я в жаху за тебе, мiй дорогий Франсуа, i, як би я не старалася, я не можу позбутися думки, що ти опинишся у в'язницi або, що ще гiрше, засуджений до повiшення. Я не передбачаю iншого виходу, крiм як для вас розiбратися з мiстером Холмсом способом, доступним лише вам, перш нiж вiн викона" сво" пророцтво, зруйнувавши нашi надi╖ i наше бажання провести решту роки нашого життя разом.


" Боюся, пройде зовсiм небагато часу, перш нiж вiн передасть свою справу в полiцiю, так що у вас мало часу. Дiйте швидко, але впевнено, оскiльки мiстер Холмс - ворог з вiдповiдними здiбностями. Вiн прожива" у квартирi за адресою Бейкер-стрiт, 221Б, звiдки також веде свiй бiзнес ".


Мадам Боден адресувала конверт розкiшного готелю Casa Garcia в Барселонi, куди вона знала, барон мав незабаром прибути пiсля закiнчення сво╖х численних по╖здок. Вона зателефонувала дворецькому, велiла йому викликати ╖╖ карету, взяла лист в лiву руку в рукавичцi i по╖хала в поштове вiддiлення на Грейт-Пiтер-стрiт, щоб переконатися, що попередження вiдправлено швидко i надiйно.


* * * *


Будинки Холмс гарячково становив телеграми владi "вропейських мiст, розташованих за маршрутом прямування барона, щоб попередити ╖х про шахрайство, i одне особливо розлоге повiдомлення шерифа в Додж-Сiтi, штат Канзас, США.


Холмс вiдхилив мою пропозицiю повечеряти у Сiмпсона i замiсть цього вирiшив прогулятися до Кавендiш-сквер, щоб вiдправити телеграму.


"Пiсля цього, Ватсон, ми можемо зайти перекусити в реконструйоване кафе "Дев'ять в'язiв" - менi цiкаво подивитися, що вони зробили з цим жирним закладом", - запропонував Холмс.


Я вiд усього серця погодився, тому що це був перший раз за довгий час, коли у нього виникла спокуса розслабитися на тлi ознак втоми у всiх його рухах. Ще бiльше мене стривожило те, що його колiр обличчя ще не покращився.


* * * *


Минув тиждень, протягом яко╖ Холмс розшукував банкiрiв та iнвесторiв у Лондонi, щоб спробувати переконати ╖х подати скарги в Скотленд-Ярд як жертв жорстокого злочину. Проте кожен з них запевнив його, що вони впевненi в тому, що гарантiя барона Мопертю╖ про солiдно╖ прибутку вiд його угод зi спецiями достатня для захисту ╖х коштiв. Навiть коли Холмс розповiв ╖м про безлiч позик, виданих пiд одне i те ж марне забезпечення, вони скептично поставилися до його висновкiв i мотивiв.


"Ви всього лише намага"теся створити проблеми унiкальному пiдпри"мцю, який завоював довiру французького посла", - сказав один iз прихильникiв барона, щоб вiдчитати Холмса.


Настiльки ж невтiшними для нього були вiдповiдi, якi вiн отримав на телеграми, якi вiн вiдправив офiцiйним особам в Iталi╖ та Iспанi╖. Всi вони вiдмовилися розглядати звинувачення Холмса, ╜рунтуючись на твердженнi, що жоден банкiр, iнвестор або товарний брокер ще не скаржився на те, що став жертвою.


"Розслiдування такого масштабу, яке ви пропону"те, поза всяким сумнiвом, " передчасним заходом", - написав генеральний директор iталiйсько╖ державно╖ полiцi╖.


## Глава 5


ПРИЙОМ БАРОНА


Тепер в сво╖х апартаментах у Casa Garcia в Барселонi барон Франсуа Мопертю╖, розтягнувшись на диванi, переглянув меню для свого ленчу, наказав сво"му останньому слузi простежити за приготуванням медальйони з яловичини, щоб переконатися, що вiн був належним чином размягчен, i закрив сво╖ сталевi блакитнi очi, збираючись задрiмати опiвднi, поки пара посильних не доставить соковите блюдо на срiбному пiдносi.


"Я хочу, щоб суп був гарячим, а не трохи теплуватим", - наполягав вiн, i один з них зняв з страви кришку з гравiюванням, щоб показати йому, що суп все ще димить. "Дуже добре", - гордовито сказав вiн, вiдпускаючи ╖х без усяко╖ нагороди. Барон насолоджувався ╖жею, i в той момент, коли вiн обережно пiдносив ложку до рота, пролунав стук у дверi.


"Скажи ╖м, що я ╖м, i не хочу, щоб мене турбували, чорт вiзьми", - з помiтним роздратуванням вилаявся вiн новому слузi.


Службовець вiдкрив дверi i взяв конверт вiд порть". "Це лист для вас, сер", - повiдомив слуга бароновi, який глянув на почерк на конвертi i хмикнув.


"Це вiд не╖, потворною Антуанетти Боден, ймовiрно, з бiльш солодкими жартами про наше майбутн"", - пробурчав вiн. " Постав це на камiнну полицю i дай менi спокiйно до╖сти свiй обiд.


Пiзнiше жвавий, житт"радiсний аристократ, задоволений повним шлунком, вийшов на балкон i ненадовго зупинився, щоб вдихнути солоний вiтер i помилуватися навколишньою обстановкою. Особливу радiсть йому доставляли думки про те, що у нього нема" турбот у цьому свiтi, про багатство, яке його чекало, i про його золотом дотику. Потiм вiн вiдiйшов вiд споглядання Середземного моря i знову пройшов у велику ╖дальню.


Вiн з байдужiстю зламав печатку на листi i почав читати. Спочатку ╖м опанувала панiка, потiм лють. Вiн люто вдарив передплiччям по столу, збивши тарiлку, чайну чашку i всi iншi прилади на пiдлогу, i опустився в крiсло.


"Як смi" цей настирливий тип псувати мо╖ плани! Я усуну i його!" - проревiв вiн, змусивши слугу увiйти, щоб подивитися, що порушило спокiйний пiсляобiднiй вiдпочинок. "Залиште мене у споко╖!" вискнув барон, б'ючи кулаком по черепу. " Менi потрiбен час подумати!


Шум в кiмнатi також розбудив двох охоронцiв барона, що знаходилися в сусiднiх покоях, i вони увiрвалися всередину з оголеним збро"ю.


"Не хвилюйтеся, зi мною все в порядку", - запевнив лiдер. "Приходьте через тридцять хвилин, коли у мене буде достатньо часу, щоб обмiркувати деталi вашого наступного завдання".


* * * *


Чотири днi в Лондонi посильний принiс Шерлоку Холмсу звiсточку вiд подружньо╖ пари, занепоко"ний тим, що ╖х iнвестицi╖ у виробництво спецiй барона Мопертю╖ були дорогою помилкою. Чоловiк, сер Гiдеон Армстронг, написав у повiдомленнi, що, як вiн чув за чутками, Холмс задавав питання у фiнансовому секторi мiста про барона та його дiяльностi.


"Моя дружина i я зайдемо до вас, якщо це не утруднить, в п'ять годин, щоб обговорити зробленi нам заяви i нашi досi нереалiзованi очiкування", - послання завершувалося.


"Зловiсно, Ватсон," сказав Холмс, не вдаючись у подробицi.


"Можливо, це той прорив, якого ви так довго шукали - нарештi хтось поскаржиться в Скотленд-Ярд на те, що його обдурили", - припустив я. "Що в цьому такого зловiсного?"


"Прiзвище Армстронг", - загадково вiдповiв Холмс. "Вона менi незнайома".


" Але, Холмс- " почав було я.


"Але нiчого особливого, Ватсон," перервав його Холмс. " Це вбивцi лорда Прiтчарда i його слуг. I вони мають намiр додати мене до списку сво╖х жертв. У нас " всього кiлька годин на пiдготовку, так що сходи за Лестрейдом i скажи йому, що я принесу йому цю пару сюди з усiма необхiдними доказами.


Я вибiг з кiмнати, роздумуючи, як менi переконати недовiрливого iнспектора в тому, що Холмс не зiйшов з розуму.


Поки мене не було, Холмс переставив меблi так, щоб диван i крiсла були зверненi до дверного отвору. Вiн запнув штори на двох широких вiкнах у вiтальнi, з-за чого меблi опинилася практично в темрявi. Потiм Холмс поставив двi олiйнi лампи бiля дверей, одну на маленький чемодан, а iншу на камiнну полицю, так що будь-якого входить було б важко розгледiти, що вiдбува"ться у вiтальнi, але самi вони були яскраво освiтленi.


Потiм вiн пiднявся сходами у свою спальню, дiстав з шухляди комода свiй п'ятизарядний револьвер, поклав зброю у праву кишеню габардинового пiджака, потiм спустився вниз, щоб дочекатися мого прибуття разом з Лестрейдом. Було майже чотири години, коли ми переступили порiг, i ми обидва прокоментували змiни в квартирi.


"Це професiйнi вбивцi, i я хочу мати перед ними всi переваги", - пояснив Холмс. "Ось, займiть позицi╖ в крiслах. Ватсон, ваш службовий револьвер - трима"те його пiд рукою".


Я пiднявся наверх i принiс його вниз, поки Лестрейд розпитував Холмса у звичайнiй недовiрливою манерi. "Вашi нетрадицiйнi методи iнодi приносили результати, неохоче визнав офiцiйний агент полiцi╖," але в цiй ситуацi╖ все вирiшу"ться найкращим чином. Що привело вас до цього безглуздим моменту?"


Холмс докладно розповiв про заходи, якi вiн зробив в ходi розслiдування, пiдкресливши той факт, що iм'я Армстронга не значилося в списку запрошених на вечiрку в особняку французького посла. Вiн також докладно описав лист, який вiн записав у свiй записник, щоб мадам Боден скопiювала його, зокрема абзац, де вона припустила, що Холмс знав, що барон Мопертю╖ сто╖ть за вбивствами у будинку лорда Прiтчарда. Найголовнiше, Холмс розповiв про вiдповiдь, яку вiн отримав на свою телеграму шерифа в Додж-Сiтi, штат Канзас.


"Менi були вiдомi iмена двох охоронцiв з мо"╖ розмови зi слугою в Амстердамi, i я вiдправив цю iнформацiю разом з ╖х описами шерифу Мостеллеру", - розповiв Холмс. "Я також повiдомив, що бiльш високий з них, Артимус Бендер, хвалився перестрiлками в Додж-Сiтi, з яких вiн вийшов переможцем. Шериф Мостеллера написав у вiдповiдь, що Бендер, вiн же Кiд Бонсал, вбив шiстьох осiб i поранив ще кiлькох, яких вiн змусив першими оголити зброю, зробивши змагання заходами самооборони.


"Шериф додатково повiдомив менi, що Бендера вигнали з кавалерiйського полку за страту трьох представникiв племенi команчiв, якi нi в найменшiй мiрi не були налаштованi вороже. Бендер бродив по прерiях зi сво"ю партнеркою, Ебiгейл Хартлi, вдовою лейтенанта британсько╖ пiхоти, i разом вони сiяли хаос у захiдних мiстах, поки в один прекрасний день просто не зникли з виду ".


" Чому ви так впевненi, що пара, яка при╖де сьогоднi, - це однi i тi ж дво"? - Поцiкавився Лестрейд.


"Опису двох охоронцiв збiгаються з описами фальшивих дворецького й економки, якi вторглися в оселi лорда Прiчарда, i барон завжди використову" поплiчникiв для виконання сво"╖ брудно╖ роботи", - вiдповiв Холмс. " Я прийшов до висновку, що незабаром нас вiдвiдають його заступники, оскiльки вiн хоче змусити мене замовкнути, як це було з його свiтлiстю.


"Це натяжка, мiстер Холмс, але я готовий залишитися i подивитися, що вiдбудеться", - сказав Лестрейд, чухаючи сво" гостре пiдборiддя. " У мене " кiлька констеблiв, що ховаються в тiнi, на випадок, якщо на цей раз ти опинишся прав.


* * * *


Рiвно п'ять годин на нашу адресу зупинилася карета, i Холмс, виглянувши з-за порть"р, вiдразу впiзнав чоловiка i жiнку, коли вони вийшли з екiпажу, хоча вони були одягненi iнакше, нiж чоловiк i жiнка, якi видавали себе за слуг лорда Прiтчарда.


"З ними все гаразд", - прошепотiв Холмс, при"днуючись до нас пiсля того, як засвiтив лампи. Вiн велiв мiсiс Хадсон не проводжати ╖х нагору, а замiсть цього спрямувати в нашi кiмнати.


"Вас чекають, так що менi нема" потреби оголошувати про вас", - сказала вона ╖м, вiдповiвши на дзвiнок.


" Заходьте, будь ласка, мiстер i мiсiс Армстронг, - сказав Холмс, пiдвищивши голос, коли пролунав стук у дверi.


Увiйшовши, вони обидва прикрили очi рукою i були здивованi, зауваживши три темнi постатi в дальньому кiнцi вiтальнi.


"Я думав, у нас буде бiльше самоти. Хто з вас мiстер Холмс?" заговорив чоловiк.


"Я - це вiн", - вiдповiв Холмс i пересiв на диван, не зводячи з них очей. "Зi мною iнспектор Лестрейд з Скотленд-Ярду i мiй колега доктор Ватсон. Я завжди вимагаю присутностi полiцi╖, коли вiдчуваю загрозу з боку двох вбивць ".


"Що?" - почулося роздратований вираз на обличчi жiнки.


"О, перестаньте, Ебiгейл, не лякайтеся тiльки тому, що на вас обох нацiленi три пiстолети", - спокiйно сказав Холмс. " Повiльно знiми свiй верхнiй одяг i покажи нам, що ти теж озбро"ний.


"Вiн зна", Ебiгейл, якимось чином вiн зна"," пробурмотiв Бендер, розстiбаючи жилет i оголюючи кольт 45-го калiбру в кобурi на поясi. Його напарниця розстебнула свою розшиту куртку з капюшоном i показала револьвер "Енфiлд" 476-го калiбру з довгим стволом в наплiчно╖ кобури. Лестрейд встав i зiбрав зброю, все ще цiлячись в ╖х середнi частини.


"Ми перевiримо стрiлянину з них завтра i з'ясу"мо, чи схожi борозенки на кулях на тi, що були знайденi на мiсцi злочину", - прогарчав вiн. Звертаючись до Бендеру, вiн сказав: "А тепер, малюк Бонсал, врятуй себе вiд шибеницi поодинцi i скажи нам, хто наказав вбити лорда Прiтчарда".


"Я, звичайно, вбивця, але не стукач", - огризнувся Хлопець.


"Я скажу тобi, якщо це збереже йому життя", - втрутилася Ебiгейл.


"Я повинен почути це вiд вас обох, iнакше угоди не буде", - парирував Лестрейд.


"Це був наш дешевий наймач, барон Мопертю╖", - смiливо заявила Абiгейл. " А тепер дозвольте нам з Дитиною побути наодинцi в кiмнатi, i я змушу його викласти все, навiть якщо це буде останн", що я зроблю.


"У нас буде достатньо часу для цього, коли ми доберемося до штабу", - заявив Лестрейд. "Я викличу пiдкрiплення, щоб доставити вас туди".


Лестрейд вийшов на вулицю, щоб зiбрати констеблiв, в той час як ми з Холмсом прикривали негiдникiв.


"Як ви дiзналися, що це були ми, мiстер Холмс?" Запитала Ебiгейл. "Ви безумовно розумнiшi, нiж припускав барон".


" Це довга iсторiя, Ебiгейл, яку я, можливо, розповiм тобi в свiй час. Але зараз, може, ти скажеш менi, де зараз барон Мопертю╖?


"Вiн чека" нашого повернення в Барселону, в готелi "Каса Гарсiя", де ми його залишили", - повiдомила вона. "Ми повиннi були вiдправити йому телеграму, коли робота буде виконана, коли ти помреш".


Думки Холмса понеслися вперед. Вiн вiдправить телеграму сам, представившись Ебiгейл Хартлi або Артимусом Бендером, i повiдомить бароновi, що мiсiя виконана. Потiм Холмс разом з Лестрейдом вiдправиться кiлькома по╖здами в Барселону, де вони будуть працювати в тандемi з мiсцевою владою, щоб укласти обвинуваченого пiд варту. Холмс здиву" його, змусивши подумати, що його друге "я" повстав з могили. Вони подбають про те, щоб барон Мопертю╖ був екстрадований до Великобританi╖ для пред'явлення йому звинувачень у судi. Присяжнi визнали його винним, а суддя засудив його до вищо╖ мiри покарання.


Але, на жаль, самi продуманi плани часто йдуть шкереберть.


* * * *


Покiнчивши з журналом для джентльменiв, який адмiнiстрацiя готелю подбала про те, щоб йому доставили в номер, барон Мопертю╖ обдумав свiй план дiй. Вiн розраховував сво╖ пересування так, щоб запiзнитися на зустрiч з скарбником банку на десять хвилин, а потiм вiдправитися пiшки в шикарний готель Plaza del Rocco на раннiй вечеря з свiжих морепродуктiв. Пiсля цього вiн прямував до пароплава "Перемога" i бронював квитки на трьох на його рейс до Рiо-де-Жанейро, прибувши туди зi сво╖ми покровителями на канiкули пiд час сезону карнавалiв та фестивалiв.


Вiн встав, потягнувся i неквапливо пiдiйшов до стiйки ре"страцi╖, проiнструктувавши чергово╖, що, якщо прийде телеграма, ╖╖ слiд притримати до його повернення. Барон тiшив себе думкою, що телеграма прийде сьогоднi ввечерi.


Вiн забрав кошти по сво"му кредиту в банку, склавши золотi монети в сумку, яку носив з собою, i з величезним задоволенням повечеряла в ресторанi, який знаходився всього в п'ятдесяти або близько того кроках вiд фiнансово╖ установи. Погода стояла чудова. Тому вiн пiшов кружним шляхом до пiрсу, де був пришвартований пароплав, через парк i по iзольованому дiлянцi набережно╖.


"Що в сумцi, мiстер Кривий нiс?" пролунав голос по-iспанськи зовсiм поруч.


"Не тво" дiло", - вiдповiв барон рiдною мовою, тепер крокуючи швидше.


"Я кажу, що це грошi, багато грошей", - сказав молодий крут, до якого несподiвано при"дналися ще шестеро. "Ми спостерiгали за вами в банку, а потiм у внутрiшньому дворику модного кафе. Тобi сподобалася фарширована камбала?


"Д-так," сказав переляканий барон, виявивши, що оточений.


"Ось що я тобi скажу", - гаркнув ватажок банди. "Вiддай нам золото, i ми залишимо тебе в живих. В iншому випадку ми витягнемо його з твого трупа".


"Нi!" Барон Мопертю╖ закричав. "Полiцiя! Допоможiть! Полiцiя!"


Всi вони дiстали кинджали i кiлька разiв встромили ╖х в живiт, груди i шию барона, викравши його золото i залишивши його смертельно пораненим на посипанiй гравi"м дорiжцi.


Таким чином, мiй друг Шерлок Холмс завершив свою кампанiю по розкриттю колосально╖ схеми, розслiдування яко╖ почалося з примхи, в кiнцевому пiдсумку пiдточила його фiзично i вовлекшей в змагання розумових здiбностей з самим досвiдченим шахра"м ╢вропи.


* * * *


Кiлька мiсяцiв тому, коли ми з Холмсом сидiли в крiслах, намагаючись охолонути пiд час лiтньо╖ спеки, вiн згадав про сумну долю двох охоронцiв барона.


"Повiшення було неминуче для такого жорстокого хулiгана, як Артимус Бендер, а довiчне ув'язнення для Ебiгейл Хартлi стала милосердною результатом", - з ностальгi"ю прокоментував Холмс. "Тим не менш, я дуже жалкую про все, що сталося. По-перше, цiна на корицю залиша"ться захмарною ".


OceanofPDF.com


ВИ БАЧИТЕ, АЛЕ НЕ ПОМIЧА╢ТЕ, автор Роберт Дж. Сой"р


Я був втягнутий в майбутн" першим, випередивши свого супутника. Нiяких вiдчуттiв, пов'язаних з хронопереносом, не було, за винятком трiска у вухах, який, як менi пiзнiше сказали, був пов'язаний iз змiною тиску повiтря. Одного разу в 21 столiттi мiй мозок був просканувати, щоб на основi мо╖х спогадiв створити iдеальну реконструкцiю наших кiмнат на Бейкер-стрiт, 221Б. Деталi, якi я не мiг свiдомо згадати або сформулювати, тим не менш, були вiдтворенi точно: стiни, обкле"нi флоковыми шпалерами, килимок з ведмежо╖ шкури бiля камiна, плетений стiлець i крiсло, вiдерце для вугiлля, навiть вигляд з вiкна - все було вiрно до найдрiбнiших деталей.


В майбутньому я познайомився з людиною, який називав себе Майкрофтом Холмсом. Проте вiн стверджував, що не ма" вiдношення до мого компаньйона, i протестував, стверджуючи, що його iм'я було простим збiгом, хоча i припускав, що саме цей факт, ймовiрно, зробив вивчення методiв мого партнера його головним заняттям. Я запитав його, чи " у нього брат на iм'я Шерлок, але його вiдповiдь не мала для мене нiякого сенсу: "Мо╖ батьки не були такими жорстокими".


У будь-якому випадку, цей Майкрофт Холмс - невисокий чоловiк з рудим волоссям, зовсiм несхожий на мiцного i п'" темний ель хлопця з тим же iм'ям, якого я знав двiстi рокiв тому, - хотiв, щоб всi деталi були точними, перш нiж вiн перенесе Холмса сюди з минулого.


"Генiальнiсть," сказав вiн, - була всього в кроцi вiд божевiлля". I хоча я добре дивився в майбутн", мiй спiврозмовник, можливо, був вражений цим досвiдом.


Коли Майкрофт все-таки вивiв Холмса назовнi, вiн зробив це з великою скритнiстю, перенiсши його точно в той момент, коли вiн переступив порiг реально╖ Бейкер-стрiт, 221Б, в створену тут симуляцiю. Я почув голос мого хорошого друга з драбини, повiдомля" сво╖ звичайнi радiснi вести симуляцi╖ мiсiс Хадсон. Його довгi ноги, як завжди, швидким кроком привели його в наше скромне житло.


Я очiкував серцевого вiтання, що склада"ться, можливо, захопленого вигуку "Мiй дорогий Ватсон" i, можливо, навiть мiцного рукостискання або якого-небудь iншого прояви дружелюбностi. Але, звичайно, нiчого цього не було. Це було зовсiм не схоже на той час, коли Холмс повернувся пiсля трирiчно╖ вiдсутностi, протягом якого я вважав його мертвим. Нi, мiй супутник, про подвиги якого я мав честь вести хронiку протягом багатьох рокiв, не пiдозрював, як довго ми були розлученi, i тому моя нагородою за чування було не що iнше, як розсiяний кивок з його видовженим обличчям.


Вiн сiв i заглибився в читання вечiрньо╖ газети, але через кiлька митт"востей жбурнув газетнi аркушi на столi. " Чорт вiзьми, Ватсон! Я вже читав цей випуск. Хiба у нас нема" сьогоднiшньо╖ газети?


I на цьому поворотi менi нiчого не залишалося, як прийняти незвичну роль, яку дивна доля наказала менi взяти на себе зараз: нашi традицiйнi позицi╖ тепер помiнялися мiсцями, i менi доведеться пояснити Холмсу правду.


" Холмс, друже, боюся, що вони бiльше не видають газет.


Вiн насупив сво" довге обличчя, i його яснi сiрi очi заблищали. " Я б подумав, що будь-яка людина, який провiв в Афганiстанi стiльки часу, скiльки ви провели, Ватсон, був би несприйнятливий до руйнiвного впливу сонця. Я визнаю, що сьогоднi було нестерпно спекотно, але, звичайно ж, твiй мозок не повинен був так легко вiдключатися.


"Запевняю вас, Холмс, нi крапельки," сказав я. - Те, що я кажу, правда, хоча, зiзнаюся, моя реакцiя була такою ж, як у вас, коли менi вперше повiдомили про це. Ось вже сiмдесят п'ять рокiв не виходить нi однi"╖ газети".


" Сiмдесят п'ять рокiв? Ватсон, цей номер "Таймс" датований чотирнадцятим серпня 1899 року, тобто вчора.


" Боюся, що це неправда, Холмс. Сьогоднi п'яте червня anno Domini двi тисячi дев'яносто шостого року.


"Двi тисячi-"


" Це звучить безглуздо, я знаю...


- Це безглуздо, Ватсон. Я час вiд часу називаю вас "старим" з почуття прихильностi, але насправдi вам далеко не двiстi п'ятдесят рокiв.


"Можливо, я не найкраща людина, щоб пояснити все це", - сказав я.


"Нi, - пролунав голос вiд дверей. " Дозвольте менi.


Холмс схопився на ноги. " А ви хто такий?


" Мене звуть Майкрофт Холмс.


"Самозванець!" - заявив мiй супутник.


"Запевняю вас, це не так", - сказав Майкрофт. "Я визнаю, що я не ваш брат i не завсiдник клубу "Дiоген", але я ношу його прiзвище. Я вчений, i я використав певнi науковi принципи, щоб вирвати вас з вашого минулого i перенести в мо" справжн" ".


Вперше за всi роки, що я знав його, я побачив здивування на обличчi мого спiврозмовника.


"Це абсолютно вiрно", - сказав я йому.


"Але чому?" спитав Холмс, розводячи сво╖ми довгими руками. " Якщо припустити, що ця божевiльна фантазiя правдива - а я нi на мить не припускаю, що це так, - навiщо вам знадобилося таким чином викрадати мене i мого гарного друга, доктора Ватсона?


" Тому що, Холмс, гра, як ви колись так любили говорити, почалася.


"Це вбивство, чи не так?" - запитав я, радiючи, що нарештi добрався до причини, по якiй нас викликали сюди.


"Бiльше, нiж просте вбивство", - сказав Майкрофт. "Набагато бiльше. Дiйсно, це найбiльша загадка, з якою коли-небудь стикалося людство. Пропав не один труп. Пропали трильйони. Трильйони.


"Ватсон," сказав Холмс, - ви, звичайно, розпiзна"те ознаки божевiлля в цiй людинi? У вас в сумцi нема" нiчого, що могло б йому допомогти? Все населення Землi становить менше двох тисяч мiльйонiв".


"У ваш час - так", - сказав Майкрофт. "Сьогоднi це близько восьми тисяч мiльйонiв. Але я повторюю, " ще трильйони зниклих без вести".


"А, нарештi-то я зрозумiв", - сказав Холмс, i в його очах блиснув вогник, коли вiн прийшов до переконання, що розум знову бере гору. "Я читав в "Iлюстрованi лондонськi новини" про цих динозавриях, як назвав ╖х професор Оуен, - великих iстот з минулого, всi нинi покiйнi. Ти хочеш, щоб я розплутав ╖х загибель.


Майкрофт похитав головою. - Вам слiд було прочитати монографiю професора Морiартi пiд назвою Динамiка астеро╖да, " сказав вiн.


"Я очищаю свою свiдомiсть вiд непотрiбних знань", - коротко вiдповiв Холмс.


Майкрофт знизав плечима. "Ну, в тiй статтi Морiартi досить вправно вгадав причину загибелi динозаврiв: астеро╖д, що врiзався в землю, пiдняв стiльки пилу, що сонце закрилося на кiлька мiсяцiв поспiль. Майже через столiття пiсля того, як вiн об╜рунтував цю гiпотезу, у шарi глини були знайденi переконливi докази ╖╖ iстинностi. Нi, ця та"мниця давним-давно розгадано. Ця набагато серйознiше ".


"I що ж, скажiть на милiсть, це таке?" спитав Холмс з роздратуванням у голосi.


Майкрофт жестом запросив Холмса присiсти, i пiсля хвилинного непокори мiй друг так i зробив. "Це назива"ться парадоксом Фермi," сказав Майкрофт, " на честь Енрiко Фермi, iталiйського фiзика, який жив у двадцятому столiттi. Бачите, тепер ми зна"мо, що наш всесвiт повинна була породити безлiч планет, i що на багатьох з цих планет повиннi були виникнути розумнi цивiлiзацi╖. Ми можемо продемонструвати ймовiрнiсть цього математично, використовуючи те, що назива"ться рiвнянням Дрейка. Ось уже пiвтора столiття ми використову"мо радiо, тобто бездротове, для пошуку ознак цих iнших розумних iстот. I ми нiчого не знайшли - нiчого! Звiдси парадокс, поставлений Фермi: якщо передбача"ться, що всесвiт повний життя, то де ж iнопланетяни?"


" Iнопланетяни? - перепитав я. - Напевно бiльшiсть з них все ще знаходяться у сво╖х зарубiжних кра╖нах.


Майкрофт посмiхнувся. " З вашого часу, добрий доктор, це слово стало вживатися частiше. Пiд прибульцями я маю на увазi iнопланетян - iстот, якi живуть в iнших свiтах.


"Як в оповiданнях Вiрна i Уеллса?" - запитав я абсолютно впевнений, що вираз мого обличчя був схвильованим.


"I навiть у свiтах за межами сiм'╖ нашого сонця," додав Майкрофт.


Холмс пiдвiвся на ноги. "Я нiчого не знаю про всесвiтiв i iнших свiтах", - сердито сказав вiн. "Такi знання не можуть бути кориснi в мо╖й професi╖".


Я кивнув. "Коли я вперше зустрiв Холмса, вiн поняття не мав, що Земля оберта"ться навколо Сонця". Я дозволив собi злегка посмiхнутися. "Вiн думав, що вiрно зворотне".


Майкрофт посмiхнувся. " Я знаю про тво╖ нинiшнiх обмеження, Шерлок. "Мiй друг трохи зiщулився вiд надто фамiльярного обiгу. "Але це всього лише прогалини в знаннях; ми можемо досить легко виправити це".


"Я не буду забивати свiй мозок непотрiбними мiркуваннями, що не вiдносяться до справи", - сказав Холмс. "Я маю лише тi"ю iнформацi"ю, яка може допомогти в мо╖й роботi. Наприклад, я можу iдентифiкувати сто сорок рiзних сортiв тютюнового попелу...


"Ах, що ж, можете залишити цю iнформацiю без уваги, Холмс", - сказав Майкрофт. "Нiхто бiльше не курить. Доведено, що це згубно для здоров'я". Я кинув погляд на Холмса, якого завжди попереджав про схильнiсть до самоотру"ння. "Крiм того, за минулi роки ми багато дiзналися про структуру мозку. Вашi побоювання, що запам'ятовування iнформацi╖, що вiдноситься до таких областях, як лiтература, астрономiя i фiлософiя, витiснить iншi, бiльш релевантнi данi, необгрунтованi. Здатнiсть людського мозку зберiгати i витягувати iнформацiю практично безмежна."


"Невже?" перепитав Холмс, явно приголомшений.


"Так i "".


" I тому ви хочете, щоб я поринув у фiзику, астрономiю тощо?


"Так," сказав Майкрофт.


" Щоб вирiшити цей парадокс Фермi?


"Именнотак!"


"Але чому я?"


"Тому що це головоломка, а ти, мiй дорогий друже, найбiльший разгадчик головоломок, якi коли-небудь бачив свiт. Минуло вже двiстi рокiв пiсля вашого часу, i до цих пiр не з'явилося нiкого, здатного змагатися з вашим.


Майкрофт, ймовiрно, не мiг цього бачити, але крихiтний натяк на гордiсть на обличчi мого давнього товариша був менi очевидний. Але потiм Холмс насупився. "Знадобилися б роки, щоб накопичити знання, якi менi знадобилися б для вирiшення цi"╖ проблеми".


" Нi, цього не станеться. Майкрофт махнув рукою, i серед домашнього безладдя на столi Холмса з'явився невеликий аркуш скла, сто╖ть вертикально. Поруч з ним лежала дивна металева чаша. "З вашого часу ми досягли великих успiхiв у технологi╖ навчання. Ми можемо безпосередньо програмувати нову iнформацiю в ваш мозок ".


Майкрофт пiдiйшов до столу. "Ця скляна панель - те, що ми назива"мо монiтором. Вона активу"ться звуком вашого голосу. Просто задавайте йому запитання, i вiн вiдобразить iнформацiю по будь-якiй темi, яку ви побажа"те. Якщо ви знайдете тему, яка, на вашу думку, буде корисна у ваших дослiдженнях, просто одягнiть цей шолом собi на голову, - (вiн вказав на металеву чашу), - вимовте слова 'завантажте тему', i iнформацiя буде безперешкодно iнтегрована в нейроннi мережi вашого власного мозку. Вiдразу здасться, що ви зна"те, i завжди знали, всi деталi цi"╖ галузi дiяльностi ".


"Неймовiрно!" - сказав Холмс. "А звiдти?"


"З цього моменту, мiй дорогий Холмс, я сподiваюся, що вашi дедуктивнi здiбностi приведуть вас до вирiшення парадоксу - i, нарештi, розкриють, що сталося з iнопланетянами!"


* * * *


" Ватсон! Ватсон!


Здригнувшись, я прокинувся. Холмс знайшов свою нову здатнiсть без зусиль засвоювати iнформацiю непереборно╖ та наполягав до глибоко╖ ночi, але я заснув у крiслi. Я зрозумiв, що Холмс нарештi знайшов замiну спящему дияволу сво"╖ кока╖ново╖ манi╖: тепер, коли все творiння було у нього пiд рукою, вiн бiльше нiколи не вiдчував тi"╖ порожнечi, яка так вбивала його в перервах мiж завданнями.


"А?" Сказав я. У горлi в мене пересохло. Очевидно, я спав з вiдкритим ротом. "Що це?"


"Ватсон, ця фiзика бiльш захоплююча, нiж я коли-небудь уявляв. Послухайте це i подивiться, чи не вважа"те ви це настiльки ж переконливим, як будь-який з випадкiв, з якими ми стикалися на сьогоднiшнiй день ".


Я пiднявся зi стiльця i налив собi трохи шеррi - зрештою, була ще нiч, а ранок ще не настав. " Я слухаю.


"Пам'ятайте замкненi та опечатанi кiмнату, яка так значимо фiгурувала в тому жахливому випадку з Гiгантсько╖ пацюком з Суматри?"


"Як я мiг забути?" - сказав я, i дрож пробiгла у мене по спинi. "Якщо б не твоя влучна стрiльба, моя лiва нога виявилася б такий же хворий, як i права".


"Абсолютно вiрно", - сказав Холмс. "Добре, розглянемо iнший тип загадки кмiтливiсть, винайдено╖ австрiйським фiзиком на iм'я Ервiн Шредiнгер. Уявiть кiшку, замкнену в коробцi. Коробка зроблена з такого непрозорого матерiалу, ╖╖ стiнки так добре iзольованi, а ущiльнення таке глибоке, що нiхто не зможе спостерiгати за кiшкою, коли коробка закрита ".


"Чи схоже на крикет, - сказав я, - замикати бiдну кiшку в коробцi".


" Ватсон, ваша делiкатнiсть гiдна похвали, але, будь ласка, послухайте мене. Уявiть, що всерединi коробки знаходиться пусковий пристрiй, ймовiрнiсть спрацьовування якого становить рiвно п'ятдесят на п'ятдесят, i що цей вищезгаданий спусковий механiзм при"днаний до балона з отруйним газом. Якщо натиснути на спусковий гачок, вiдбудеться викид газу, i кiшка помре ".


"Боже мiй!" - вигукнув я. " Яка гидота!


- А тепер, Ватсон, скажiть менi от що: не вiдкриваючи коробку, чи можете ви сказати, живий кiт чи мертвий?


"Ну, якщо я вас правильно зрозумiв, це залежить вiд того, чи був натиснутий спусковий гачок".


"Именнотак!"


"Отже, кiшка, можливо, жива, i, знову ж, можливо, вона мертва".


"Ах, друже мiй, я знав, що ви не пiдведете мене: слiпуче очевидна iнтерпретацiя. Але це невiрно, дорогий Ватсон, абсолютно невiрно".


"Що ти ма"ш на увазi?"


"Я маю на увазi, що кiшка нi жива, нi мертва. Це потенцiйна кiшка, невирiшена кiшка, кiшка, iснування яко╖ - не що iнше, як питання можливостей. Вона нi жива, нi мертва, Ватсон, нi те, нi iнше! Поки який-небудь розумний чоловiк не вiдкри" коробку i не подивиться, кiшка нерозв'язна. Тiльки акт розглядання змушу" вирiшити можливi ситуацi╖. Як тiльки ви вiдкрити друк i зазирнете всередину, потенцiйний кiт перетворю"ться на справжнього кота. Його реальнiсть - це результат того, що за ним спостерiгали. "


" Це ще гiрша тарабарщина, нiж все, що нiс цей тезка твого брата.


"Нi, це не так", - сказав Холмс. "Так влаштований свiт. Вони багато чому навчилися з нашого часу, Ватсон, - дуже багато! Але, як зауважив Альфонс Карр, плюс змiни, плюс мiй вибiр. Навiть у цiй езотерично╖ областi передовий фiзики сила квалiфiкованого спостерiгача важливiше всього!"


* * * *


Я знову прокинувся, почувши, як Холмс кричить: "Майкрофт! Майкрофт!"


Iнодi Я чув вiд нього такi крики в минулому, або коли його залiзне статура пiдводило його i у нього була гарячка, або коли вiн перебував пiд впливом сво"╖ проклято╖ голки. Але за мить я зрозумiв, що вiн не кликав свого справжнього брата, а скорiше кричав в повiтря, закликаючи Майкрофта Холмса, який був вченим 21 столiття.


За мить вiн був винагороджений: дверi в нашi кiмнати вiдчинилися, i увiйшов рудоволосий хлопець.


"Привiт, Шерлок," сказав Майкрофт. " Ти кликав мене?


"Дiйсно, хочу", - сказав Холмс. "Тепер я багато чого зрозумiв не тiльки з фiзики, але i за технологi"ю, за допомогою яко╖ ви вiдтворили цi кiмнати для мене i доброго доктора Ватсона".


Майкрофт кивнув. "Я вiдстежував, до чого ви зверталися. Повинен сказати, несподiваний вибiр".


"Так може здатися," сказав Холмс, " але мiй метод заснований на гонитвi за дрiбницями. Скажiть менi, якщо я правильно розумiю, що ви реконструювали цi кiмнати, скануючи спогади Уотсона, а потiм використовуючи - якщо я розумiю термiни - голографiю i микроманипулируемые силовi поля для iмiтацi╖ зовнiшнього вигляду i форми того, що вiн бачив.


"Абсолютно вiрно".


"Таким чином, ваша здатнiсть до реконструкцi╖ не обмежу"ться тiльки вiдновленням наших кiмнат, швидше, ви могли б змоделювати всi, що кожен з нас коли-небудь бачив".


" Абсолютно вiрно. Насправдi, я мiг би навiть помiстити тебе в симуляцiю чи╖хось спогадiв. Насправдi, я подумав, що, можливо, вам захочеться поглянути на Дуже велику кiлькiсть радiотелескопiв, з допомогою яких ми в основному прослухову"мо повiдомлення iнопланетян...


"Так, так, я впевнений, що це захоплююче", - зневажливо сказав Холмс. "Але ви можете вiдновити мiсце дi╖ того, що Ватсон так доречно назвав 'Останньою проблемою'?"


"Ти ма"ш на увазi водоспад Райхенбах?" Майкрофт виглядав приголомшеним. "Боже мiй, так, але я думаю, це останн", що ти хотiв би пережити знову".


"Влучно сказано!" - заявив Холмс. "Ви можете це зробити?"


"Звичайно".


"Тодi зроби так!"


* * * *


Отже, мiзки Холмса i мо╖ були просканированы, i незабаром ми опинилися всерединi чудового вiдтворення Швейцарi╖ травня 1891 року, куди ми спочатку втекли, рятуючись вiд вбивць професора Морiартi.


Наша реконструкцiя подiй почалася в чарiвному готелi Englischer Hof в селi Майринген. Точно так само, як багато рокiв тому це зробив початковий власник готелю, його реконструкцiя зажадала вiд нас обiцянки, що ми не пропустимо видовище Райхенбахского водоспаду. Ми з Холмсом вирушили до Водоспаду, вiн iшов, спираючись на альпеншток. Як менi дали зрозумiти, Майкрофт якимось чином спостерiгав за всiм цим здалеку.


"Менi це не подоба"ться", - сказав я сво"му супутнику. "Було досить погано пережити цей жахливий день один раз, але я сподiвався, що менi нiколи не доведеться переживати його знову, крiм як у нiчних кошмарах".


"Ватсон, згадайте, що у мене залишилися бiльш теплi спогади про все це. Перемога над Морiартi була вищою точкою мо"╖ кар'"ри. Я сказав вам тодi i повторюю тепер, що покласти край самому Наполеону злочинностi варто було б цiною свого життя ".


На пiвдорозi навколо водоспаду була прокладена невелика ╜рунтова стежка, вирубанi в заростях, щоб забезпечити повний огляд цього видовища. Крижана зелена вода, пiдживлю"ться танучими снiгами, текла з феноменальною швидкiстю i люттю, а потiм скидалася на величезну, бездонну прiрву в скелi, чорну, як сама темна нiч. Бризки злiтали величезними струменями, i вереск, видаваний падаючою водою, був майже схожий на людський крик.


Ми трохи постояли, дивлячись на водоспад, на обличчi Холмса застигло саме споглядальне вираз. Потiм вiн вказав далi вперед по грунтовiй стежцi. "Звернiть увагу, дорогий Ватсон," сказав вiн, перекрикуючи шум потоку, що ╜рунтова стежка закiнчу"ться там, бiля кам'яно╖ стiни". Я кивнув. Вiн обернувся в iншу сторону. "Та зрозумiйте, що повернутися тим шляхом, яким ми прийшли, - це "диний спосiб пiти живими. ╢ тiльки один вихiд, i вiн спiвпада" з "диним входом ".


Я знову кивнув. Але, як i в той раз, коли ми вперше опинилися в цьому фатальному мiсцi, по стежцi пробiг швейцарський хлопчик, несучи в руцi адресованого менi листа з позначкою "Энглишер Хоф".


Я, звичайно, знав, що говорилося в записцi: у англiйки, яка зупинилася в готелi, почалася кровотеча. Жити ╖й залишалося всього кiлька годин, але, безсумнiвно, ╖й було б дуже при"мно, якби за нею доглядав англiйський лiкар, i не мiг би я негайно при╖хати?


"Але записка - це всього лише привiд," сказав я, повертаючись до Холмса. "Звичайно, спочатку я був обдурений цим, але, як пiзнiше зiзналися в тому листi, який залишили для мене, ви весь час пiдозрювали, що це було нещирiсть з боку Морiартi".


Протягом усього цього коментаря швейцарський хлопчик стояв застиглий, нерухомий, нiби Майкрофт якимось чином, спостерiгаючи за всiм цим, вчасно замкнув хлопчика, щоб ми з Холмсом могли порадитися.


" Я бiльше не залишу вас, Холмс, на вiрну смерть.


Холмс пiдняв руку. "Ватсон, як завжди, вашi почуття похвальнi, але пам'ятайте, що це всього лише симуляцiя. Ви надасте менi матерiальну допомогу, якщо будете поступати точно так само, як робили ранiше. Однак вам нема" необхiдностi вживати весь важкий похiд до готелю Englischer Hof i назад. Замiсть цього просто повертайтеся до того мiсця, де ви проходите повз фiгури в чорному, почекайте ще чверть години, потiм повертайтеся сюди ".


"Спасибi, що спростили це", - сказав я. "Я вiсiм рокiв старше, нiж був тодi; тригодинна по╖здка туди i назад сьогоднi забрала б у мене чимало сил".


"Насправдi," сказав Холмс. " Можливо, всi ми пережили сво╖ кориснi днi. А тепер, будь ласка, зробiть так, як я прошу.


"Я, звичайно, зроблю це, - сказав я, - але я вiдверто зiзнаюся, що не розумiю, до чого все це. Майкрофт з двадцять першого столiття найняв вас для вивчення проблеми фiлософi╖ - зниклих iнопланетян. Навiщо ми взагалi тут?


"Ми тут", - сказав Холмс, " тому що я вирiшив цю проблему! Довiртеся менi, Ватсон. Довiртеся менi i знову вiдтворiть сценарiй того знаменного дня 4 травня 1891 року".


* * * *


I ось я залишив свого супутника, не знаючи, що в нього на думцi. Повертаючись до "Энглишер Хоф", я зустрiв людину, квапливо йде в iншу сторону. У перший раз, коли я пережив цi жахливi подi╖, я не знав його, але на цей раз я впiзнав у ньому професора Морiартi: високий, одягнений у все чорне, з випираючим чолом, його худорлява постать рiзко видiлялася на зеленому тлi рослинностi. Я пропустив симуляцiю повз вуха, почекав п'ятнадцять хвилин, як просив Холмс, потiм повернувся до водоспаду.


По прибуттi я побачив альпеншток Холмса, притулений до скелi. Чорна земля стежки до струмка постiйно зволожувалася бризками вiд бурхливого водоспаду. На землi я побачив два ланцюжки слiдiв, що ведуть вниз по стежцi до каскаду, i нi один не повертався назад. Це було точно таке ж жахливе видовище, яке зустрiло мене багато рокiв тому.


" З поверненням, Ватсон!


Я рiзко обернувся. Холмс стояв, притулившись до дерева, широко посмiхаючись.


"Холмс!" Вигукнув я. "Як вам вдалося пiти вiд водоспаду, не залишивши слiдiв?"


"Пам'ята"те, мiй дорогий Ватсон, що, крiм вас i мене з плотi i кровi, все це лише симуляцiя. Я просто попросив Майкрофта не залишати слiдiв мо╖ми ногами ". Вiн продемонстрував це, пройшовшись взад-вперед. Його взуття не залишила нiякого вiдбитку, i нiяка рослиннiсть не була розтоптана при його проходженнi. "I, звичайно, я попросив його заморозити Морiартi, як ранiше вiн заморозив швейцарського хлопця, перш нiж ми з ним зiйдемося в смертельнiй сутичцi".


"Чарiвно," сказав я.


- Справдi. Тепер поглянь на що з'явилася перед тобою видовище. Що ти бачиш?


" Тiльки те, що я бачив в той жахливий день, коли думав, що ти помер: два ланцюжки слiдiв, що ведуть до водоспаду, i нi один не веде назад.


Крик Холмса "Точно!" змагався з ревом водоспаду. " Ви знали, що один набiр слiдiв належить менi, а решта ви взяли за слiди англiйця в чорному - справжнього Наполеона злочинностi!


"Так".


" Побачивши, що цi двi групи наближаються до водоспаду i нi одна не поверта"ться, ви потiм кинулися до самого краю водоспаду i виявили - що?


"Слiди боротьби на краю обриву, ведучого до самого великого потоку".


"I який ви зробили з цього висновок?"


" Що ви з Морiартi кинулися назустрiч смертi, зчепившись в смертельнiй сутичцi.


" Саме так, Ватсон! Точно такий же висновок зробив би я сам, грунтуючись на цих спостереженнях!


"На щастя, однак, я виявився неправий".


"Невже ти зробив це зараз?"


"Чому б i нi. Ваша присутнiсть тут це пiдтверджу"".


"Можливо", - сказав Холмс. "Але я думаю iнакше. Подумайте, Ватсон! Ви були на мiсцi злочину, ви бачили, що сталося, i протягом трьох рокiв - трьох рокiв, чувак!-ви вважали мене мертвим. На той момент ми були друзями i колегами десять рокiв. Дозволив би вам Холмс, якого ви знали, що так довго оплакувати його, не отримавши вiд вас вiсточку? Звичайно, ти повинен знати, що я довiряю тобi принаймнi так само сильно, як мо"му братовi Майкрофту, який, як пiзнiше я сказав тобi, був "диним, кого я присвятив та"мницю того, що я все ще живий.


"Що ж, - сказав я, - раз ти заговорив про це, я був трохи ображений цим. Але ти пояснив менi сво╖ причини, коли повернувся".


" Для мене втiха, Ватсон, що вашi поганi передчуття були улагодженi. Але, можливо, я сумнiваюся, що ви бiльшою мiрою, нiж я, ╖х втамували.


"А?"


"Ви бачили явнi докази мо"╖ смертi i сумлiнно, хоча i витiювато, зафiксували те ж саме у хронiцi, яку ви так доречно охрестили 'Останньою проблемою".


"Так, дiйсно. Це були найважчi слова, якi я коли-небудь писав".


"I яка була реакцiя ваших читачiв, коли цей звiт був опублiкований в Strand?"


Я похитав головою, згадуючи. "Це було абсолютно несподiвано", - сказав я. "Я очiкував отримати кiлька ввiчливих записок вiд незнайомих людей, якi оплакували вашу кончину, оскiльки розповiдi про вашi подвиги були так тепло прийнятi в минулому. Але те, що я отримав замiсть цього, було в основному гнiвом i обуренням - люди вимагали почути про тво╖ подальшi пригоди ".


"Що, звичайно, ви вважали неможливим, враховуючи, що я був мертвий".


"Саме. Повинен сказати, що все це залишило досить непри"мний осад. Поведiнка здалася менi дуже дивним".


"Але, безсумнiвно, все швидко стихло", - сказав Холмс.


"Ви прекрасно зна"те, що цього не сталося. Я вже говорив вам ранiше, що потiк листiв, а також особистих умовлянь, куди б я не по╖хав, не слабшав роками. Фактично, я був практично на гранi того, щоб повернутися i написати про один з ваших дрiбних справ, яке я ранiше проiгнорував як не представля" загального iнтересу, просто щоб домогтися припинення вимог, коли, на мiй превеликий подив i радiсть ...


" До вашого превеликий подив i радiсть, пiсля трирiчно╖ вiдсутностi, не тривав i мiсяця, я з'явився у вашому кабiнетi, переодягнений, якщо менi не зраджу" пам'ять, пошарпаним колекцiонером книг. I незабаром у вас з'явилися новi пригоди для хронiки, починаючи зi справи сумно вiдомого полковника Себастьяна Морана i його жертви, високоповажного Рональда Адера.


"Так," сказав я. " Це було чудово.


"Але, Ватсон, давайте розглянемо факти, пов'язанi з мо"╖ очевидною загибеллю бiля водоспаду Райхенбах 4 травня 1891 року. Ви, спостерiгач на мiсцi подi╖, бачили докази, i, як ви написали в "Останньо╖ проблеми', багато експертiв прочесали край водоспаду i прийшли до точно такого ж висновку, що i ви, - що ми з Морiартi пiрнули назустрiч сво╖й смертi.


"Але цей висновок виявився помилковим".


Холмс напружено просяяв. "Нi, мiй дорогий Ватсон, це виявилося неприйнятним - неприйнятним для ваших вiрних читачiв. I саме звiдси випливають усi проблеми. Пам'ята"те "Кота в запечатанiй коробцi" Шредiнгера? Ми з Морiартi бiля водоспаду представля"мо дуже схожий сценарiй: вiн i я спуска"мося по стежцi в глухий кут, нашi слiди залишають вiдбитки на м'якiй землi.


"На той момент було лише два можливих результату: або я вийду живим, або нi. Виходу не було, крiм як пiти тi"ю ж дорогою назад вiд водоспаду. Поки хто-небудь не прийшов i не подивився, зiйшов я з шляху, результат залишався невирiшеним. Я був одночасно живий i мертвий - сукупнiсть можливостей. Але коли ви прибули, цi можливостi повиннi були згорнутися в "дину реальнiсть. Ви бачили, що вiд водоспаду не було слiдiв нiг - це означало, що ми з Морiартi боролися до тих пiр, поки, нарештi, обидва не звалилися з краю в крижаний потiк.


"Це був твiй акт бачення результатiв, який змусив розглянути можливостi. У самому прямому сенсi, мiй хороший, дорогий друже, ти вбив мене ".


Серце шалено калатало в мене в грудях. " Кажу вам, Холмс, нiщо не зробило б мене щасливим, нiж побачити вас живим!


" Я в цьому не сумнiваюся, Ватсон, але ви повиннi були бачити те або iнше. Ви не могли бачити i те, i iнше. I, побачивши те, що бачили ви, ви повiдомили про сво╖ знахiдки: спочатку швейцарсько╖ полiцi╖, потiм репортеру Женевського журналу i, нарештi, у сво"му повному звiтi на сторiнках Strand.


Я кивнув.


"Але ось та частина, яка не була врахована Шредiнгер, коли вiн придумував уявний експеримент з котом в коробцi. Припустимо, ви вiдкрива"те коробку i виявля"те мертву кiшку, а пiзнiше розповiда"те сво"му сусiдовi про мертву кiшку - i ваш сусiд вiдмовля"ться вiрити вам, коли ви говорите, що кiшка мертва. Що станеться, якщо ти пiдеш i заглянеш в коробку вдруге?"


"Ну, кiт напевно все ще мертвий".


" Можливо. Але що, якщо тисячi - нi, мiльйони!- вiдмовляться повiрити розповiдi першого спостерiгача? Що, якщо вони будуть заперечувати докази? Що тодi, Ватсон?


" Я- я не знаю.


"З чистого впертостi сво"╖ волi вони змiнюють реальнiсть, Ватсон! Правда замiню"ться вигадкою! Вони повернуть кота до життя. Бiльше того, вони намагаються повiрити, що кiшка взагалi нiколи не вмирала!"


"I що?"


"I таким чином, свiт, який повинен мати одну конкретну реальнiсть, виявля"ться недозволеним, невизначеним, що пливуть за течi"ю. Як перший спостерiгач за подiями в Райхенбахе, ваша iнтерпретацiя повинна мати прiоритет. Але про впертостi людсько╖ раси ходять легенди, Ватсон, i з-за цi"╖ явно╖ прискiпливостi, з-за цi"╖ вiдмови вiрити тому, що ╖м прямо сказали, свiт знову порина" у вир нерозв'язних можливостей. Ми iсну"мо в постiйному русi - по сей день весь свiт iсну" в постiйному русi - з-за конфлiкту мiж спостереженням, яке ви дiйсно зробили в Райхенбахе, i спостереженням, яке свiт бажа", щоб ви зробили ".


" Але все це надто фантастично, Холмс!


"Виключiть неможливе, Ватсон, i все, що залишиться, яким би неймовiрним воно не було, ма" бути правдою. Що пiдводить мене до питання, розгадкою якого нас привабив цей аватар Майкрофта: парадоксу Фермi. Де цi iнопланетнi iстоти?"


"I ви кажете, що вирiшили цю проблему?"


"Дiйсно, бачив. Подумайте про метод, за допомогою якого людство шукало цих iнопланетян ".


" По радiо, як я розумiю, намагаюся пiдслухати ╖х балаканину в ефiрi.


" Абсолютно вiрно! I коли я повстав з мертвих, Ватсон?


"Квiтень 1894 року".


" А коли цей талановитий iталi"ць Гуль"льмо Марконi винайшов бездротовий зв'язок?


"Я поняття не маю".


- У тисяча вiсiмсот дев'яносто п'ятому роцi, мiй дорогий Ватсон. У наступному роцi! За весь той час, що людство користувалося радiо, весь наш свiт був непростим утрудненням! Незжатий хвильовий фронт можливостей!"


"Що це значить?"


" Це означа", що iнопланетяни там, Ватсон - пропали не вони, а ми! Наш свiт не синхронiзований з решти всесвiту. З нашо╖ нездатностi прийняти непри"мну правду ми зробили себе скорiше потенцiйними, нiж реальними ".


Я завжди вважав свого супутника людиною, великодушно якi пiклуються про власне становище, але, звичайно, це було вже занадто.


" Ви хочете сказати, Холмс, що нинiшн" недозволене стан справ у свiтi залежить вiд вашо╖ власно╖ долi?


" Справдi! Вашi читачi не дозволили б менi розбитися на смерть, навiть якщо б це означало досягнення того, чого я бажав найбiльше, а саме усунення Морiартi. У цьому божевiльному свiтi спостерiгач втратив контроль над сво╖ми спостереженнями! Якщо i " щось, заради чого стояла мо" життя - мо" життя до того безглуздого мого воскресiння, про який ви розповiли у сво╖й хронiцi "Порожнiй будинок", - так це розум! Логiка! Прихильнiсть спостережуваного факту! Але людство зреклося цього. Весь цей свiт не в порядку, Ватсон - настiльки не в порядку, що ми вiдрiзанi вiд цивiлiзацiй, що iснують в iнших мiсцях. Ви говорите менi, що на вас обрушилися з вимогами мого повернення, але якщо б люди дiйсно зрозумiли мене, зрозумiли, що являла собою мо" життя, вони б знали, що "диною реальною даниною поваги до мене було б прийняти факти! ╢диною реальною вiдповiддю було б залишити мене вмирати!"


* * * *


Майкрофт вiдправив нас у минуле, але замiсть того, щоб повернути в 1899 рiк, звiдки вiн нас забрав, на прохання Холмса вiн перенiс нас на вiсiм рокiв тому, травень 1891 року. Звичайно, тодi вже жили бiльш молодi версi╖ нас самих, але Майкрофт замiнив нас на них, перенiсши молодих людей в майбутн", де вони могли прожити залишок свого життя змодельованим сценарiями, узятим з наших з Холмсом умiв. Звичайно, кожен з нас був на вiсiм рокiв старше, нiж тодi, коли ми в перший раз втекли вiд Морiартi, але нiхто в Швейцарi╖ не знав нас, i тому старiння наших осiб залишилося непомiченим.


Я виявив, що в третiй раз проживаю той фатальний день бiля водоспаду Райхенбах, але на цей раз, як i в перший i, на вiдмiну вiд другого, все було по-справжньому.


Я побачив, що наближа"ться хлопчика-розсильного, i мо" серце шалено забилося. Я повернувся до Холмсу i сказав: "Я не можу залишити вас".


"Так, ви можете, Ватсон. I ви це зробите, тому що ви нiколи не програвали в цiй грi. Я впевнений, що ви будете грати в не╖ до кiнця ". Вiн помовчав трохи, потiм сказав, можливо, трохи сумно: "Я можу вiдкривати факти, Ватсон, але я не можу його змiнити". А потiм зовсiм урочисто простягнув руку. Я мiцно стиснув його обома руками. I тут хлопчик, який був на службi у Морiартi, опинився поруч з нами.


Я дав обдурити себе, залишивши Холмса одного бiля Водоспаду, з усiх сил намагаючись не озиратися назад, коли йшов далi, щоб лiкувати неiснуючого пацi"нта в "Энглишер Хоф". По дорозi я пройшов повз Морiартi, йде в iнший бiк. Це було все, що я мiг зробити, щоб втриматися вiд того, щоб вихопити пiстолет i покiнчити з мерзотником, але я знав, що Холмс визна" непрощенним зрадою позбавити його власного шансу зустрiтися з Морiартi.


До готелю Englischer Hof було близько години ходьби. Там я розiграв сцену, в якiй розпитував про хворий англiйцi, i Стейлер-старший, шинкар, вiдреагував, як я i припускав, з подивом. Мiй виступ, ймовiрно, було нерiшучою, оскiльки я вже одного разу грав цю роль, але невдовзi я був на зворотному шляху. Пiдйом в гору тривав бiльше двох годин, i я, чесно зiзнаюся, був виснажений пiсля прибуття, хоча я ледве чув власне дихання за ревом потоку.


I знову я виявив два ланцюжки слiдiв, що ведуть до прiрви, i жоден з них не повертався назад. Я також знайшов альпеншток Холмса i, як i в перший раз, записку вiд нього для мене, яку вiн залишив разом з ним. Записка свiдчила точно так само, як i в оригiналi, i пояснювала, що у них з Морiартi ось-ось вiдбудеться остання конфронтацiя, але що Морiартi дозволив йому залишити кiлька останнiх слiв. Але воно закiнчу"ться постскриптумом , якого не було в оригiналi:


Мiй дорогий Ватсон, - говорилося в ньому, - ви вшануйте мою смерть найбiльше, якщо будете твердо дотримуватися спостережливостi. Чого б не хотiв свiт, залиште мене вмирати.


Я повернувся в Лондон i змiг ненадовго компенсувати втрату Холмса, заново переживши радiсть i печаль останнiх кiлькох мiсяцiв життя мо"╖ дружини Мерi, пояснивши ╖й i iншим, що мо" кiлька пристарiле особа - результат шоку, викликаного смертю Холмса. У наступному роцi, точно за розкладом, Марконi дiйсно винайшов бездротовий зв'язок. Заклики до нових пригод з Холмсом продовжували сипатися, але я iгнорував ╖х всi, хоча вiдсутнiсть Холмса в мо"му життi було настiльки сильним, що я вiдчував сильний спокуса пом'якшиться i вiдмовитися вiд сво╖х спостережень, зроблених в Райхенбахе. Нiщо не доставило б менi бiльшого задоволення, нiж знову почути голос самого кращого i мудро╖ людини, яку я коли-небудь знав.


В кiнцi червня 1907 року я прочитав у "Таймс" про виявлення iнтелектуальних бездротових сигналiв, що виходять з боку зiрки Альта╖р. В той день весь свiт святкував, але, зiзнаюся, я розплакався i пiдняв особливий тост за мого доброго друга, покiйного мiстера Шерлока Холмса.


OceanofPDF.com


"ПРИГОДА У ПЕРЛИННИХ БРАМИ" Майка Р"знiка


Експертиза, проведена експертами, не залиша" особливих сумнiвiв у тому, що особисте суперництво мiж двома чоловiками закiнчилося, оскiльки воно навряд чи могло не закiнчитися в такiй ситуацi╖ тим, що вони похитнулися, укладенi в обiйми один одного. Будь-яка спроба повернути тiла була абсолютно безнадiйною, i там, глибоко внизу, в цьому жахливому котлi з вируючо╖ водою i вируючо╖ пiною, назавжди залишиться лежати самий небезпечний злочинець i головний поборник закону свого поколiння.


- Остання проблема


Це приводило мене в замiшання. Тiльки що я перевертався над водоспадом в Райхенбахе, обхопивши професора Морiартi руками, а в наступне мить менi здалося, що я стою один серед нудного, сiрого, невиразного пейзажу.


Я був абсолютно сухим, що здавалося зовсiм недивним, хоча не було нiяких причин, по яким цього не повинно було бути. Крiм того, я вiдчув, як моя нога розбилась об камiння, коли ми почали занурення, i все ж я не вiдчув нiяко╖ болi.


Раптом я згадав про Морiартi. Я озирнувся в пошуках його, але його нiде не було видно. Попереду був неймовiрно яскраве свiтло, i мене потягнуло до нього. Що сталося далi, я пам'ятаю смутно; суть цього у тому, що з усiх мiсць я опинився на Небесах. (Нiхто не говорив менi, що я на Небесах, але коли вiдкида"ш неможливе, все, що залиша"ться, яким би неймовiрним воно не було, ма" бути правдою. I вiдсутнiсть професора Морiартi було цiлком достатньо, щоб переконати мене в тому, що я не в Пеклi.)


Як довго я залишався там, я не знаю, тому що нема" нiяких засобiв, з допомогою яких можна було б вимiряти тривалiсть перебування там. Я тiльки знаю, що менi здавалося, що з таким же успiхом я мiг би бути в Iншому Мiсцi, так менi набридли вiчний спокiй i досконалiсть мого оточення. Це визнання, безумовно, образило б усiх церковникiв, але якщо i " одне мiсце у всьому космосi, для якого я однозначно не пiдходжу, то це Небеса.


Насправдi, незабаром я почав пiдозрювати, що дiйсно перебуваю в Пеклi, бо якщо кожен з нас створю" свiй власний Рай i Пекло, то мiй Пекло, безсумнiвно, повинен бути мiсцем, де всi мо╖ тренування i всi мо╖ сили абсолютно марнi. Мiсце, де нiколи не ведеться гра, бiльш того, де взагалi нема" гри, нiяк не може вважатися Ра"м для тако╖ людини, як я.


Коли на Землi менi стало нестерпно нудно, я вiдкрив метод полегшення, але в мо╖х нинiшнiх обставин менi було вiдмовлено в цьому. Тим не менш, мене поглинула жага мозково╖ стимуляцi╖, а не семивiдсоткового розчину кока╖ну.


I потiм, коли я був впевнений, що менi загрожу" вiчна нудьга, i жалкував про втраченi шанси зробити такi грiхи, якi могли б поставити мене в ситуацiю, коли, принаймнi, у мене була б можливiсть втекти, я виявив, що зiткнувся зi свiтловим iстотою, яка незабаром проявилося у зовнiшнiй формi чоловiки зi свiтло-блакитними очима i густою бiлою бородою. На ньому було бiле вбрання, а над його головою ширяв золотий нiмб.


Раптово я теж прийняв людський вигляд i був вражений, виявивши, що до цього моменту не усвiдомлював, що у мене бiльше нема" тiла.


"Здрастуйте, мiстер Холмс," сказав мiй вiдвiдувач.


"Ласкаво просимо, святий Петро", - вiдповiв я сво╖м новознайденим голосом.


"Ти зна"ш, хто я?" - здивовано запитав вiн. "Передбача"ться, що перiод тво"╖ iдеологiчно╖ обробки повинен бути негайно забутий".


"Я нiчого не пам'ятаю про перiод сво"╖ iдеологiчно╖ обробки", - запевнив я його.


"Тодi звiдки ти взагалi можеш знати, хто я такий?"


"Спостереження, аналiз i дедукцiя," пояснив я. "Ви, очевидно, шукали мене, тому що звернулися до мене по iменi, i оскiльки я, очевидно, був безтiлесним iстотою, одним з багатьох мiльярдiв, я припускаю, що ви володi"те здатнiстю розрiзняти всiх нас. Це передбача" певну владу. Ви взяли тiло, яким користувалися за життя, i я бачу, що невеликi поглиблення на пальцях вашо╖ право╖ руки були зробленi грубо╖ рибальсько╖ волосiнню. У тебе " нiмб, а в мене його нема", що, отже, ма" на увазi, що ти святий. Отже, хто з багатьох святих був рибалкою i мав якусь владу на Небi?"


Святий Петро посмiхнувся. " Ви просто вражаючi, мiстере Холмс.


" Менi дуже нудно, святий Петро.


"Я знаю," сказав вiн, " i за це я жалкую. Ти унiкальна серед усiх душ на Небесах у сво"му невдоволеннi".


"Це вже неправда," сказав я, " бо хiба я не помiчаю деякого нестачi вмiсту у ваших власних рисах?"


"Абсолютно вiрно, мiстер Холмс", - погодився вiн. "У нас тут проблема - проблема, яку я створив сам, - i я вирiшив звернутися до вас за допомогою у ╖╖ вирiшеннi. Зда"ться, це найменше, що я можу зробити, щоб зробити ваше перебування тут бiльш стерпним для вас. "Вiн нiяково замовк. "Крiм того, цiлком може бути, що ти "дина душа в мо╖х володiннях, яка здатна вирiшити цю проблему".


"Хiба Бог не може митт"во вирiшити будь-яку виникаючу проблему?" - Запитав я.


"Вiн може, i в кiнцевому пiдсумку Вiн це зробить. Але оскiльки я створив цю проблему, я попросив, щоб менi дозволили вирiшити ╖╖ - або спробувати вирiшити - першим ".


" Скiльки часу Вiн тобi дав?


" Час тут не ма" значення, мiстере Холмс. Якщо Вiн вирiшить, що я зазнаю невдачi, вiн виправить проблему сам. Вiн знову зробив паузу. "Я сподiваюся, що ви зможете допомогти менi реабiлiтуватися в Його очах".


"Я, безумовно, зроблю все, що в мо╖х силах", - запевнив я його. "Будь ласка, викладiть суть проблеми".


"Це надзвичайно принизливо, мiстер Холмс", - почав вiн. "З незапам'ятних часiв я був Хранителем Перлинних Брами. Нiхто не може потрапити на Небеса без мого схвалення, i до недавнього часу я нiколи не робив помилок".


"А тепер у тебе "?"


Вiн стомлено кивнув головою. " Тепер зрозумiв. Величезна помилка.


"Хiба ти не можеш просто знайти душу, як ти знайшов мене, i вигнати ╖╖?"


"Я б хотiв, щоб все було так просто, мiстер Холмс", - вiдповiв вiн. "Калiгулу, Тамерлана, Аттiлу я мiг би знайти без працi. Але ця душа, хоча i почорнiла до неймовiрностi, досi примудрялася вислизати вiд мене".


"Зрозумiло, - сказав я. "Я здивований, що п'ять таких огидних вбивств не роблять це вiдразу помiтним".


"Значить, ти зна"ш?" - вигукнув вiн.


"Що ви шука"те Джека Рiзника?" Вiдповiв я. "Елементарно. Всi iншi, кого ви згадали, були упiзнанi у сво╖х злочинах, але особистiсть Рiзника так i не була встановлена. Далi, оскiльки цей чоловiк був психiчно неврiвноваженим, менi зда"ться можливим, грунтуючись на мо╖х, за загальним визнанням, обмежених знаннях про Небесах, що якщо вiн не вiдчува" провини, то i його душа не проявля" провини ".


"Ви саме такий, яким я сподiвався побачити вас, мiстер Холмс," сказав Святий Петро.


"Не зовсiм", - сказав я. "Тому що я не розумiю вашого неспокою. Якщо душа Рiзника нiчим не заражена, навiщо обтяжувати себе пошуками його? Зрештою, цей чоловiк був явно неосудний i не вiдповiдав за сво╖ вчинки. На Землi, так, я б без коливань замкнув його там, де вiн бiльше не змiг би заподiяти шкоди, але тут, на Небесах, який можливу шкоду вiн може заподiяти?"


"Все не так просто, як ви дума"те, мiстере Холмс", - вiдповiв Святий Петро. "Тут ми iсну"мо на духовному планi, але цього не можна сказати про Чистилище або Пекло. Нещодавно невидима душа намагалася вiдкрити Перловi Брами з цi"╖ сторони. Вiн насупився. "Вони були створенi, щоб протистояти спробам ззовнi, а не зсередини. Ще одна-двi спроби, i душа, можливо, дiйсно доб'"ться успiху. Одного разу знайшовши эктоплазменные атрибути, вона може завдати необмежений збиток в Чистилищi ".


"Тодi чому б просто не випустити його?"


"Якщо я залишу ворота вiдкритими для нього, нас може охопити ще бiльше негiдних душ, що намагаються увiйти".


"Зрозумiло, - сказав я. "Що змушу" вас думати, що це i Рiзник?"


"Точно так само, як на Небi нема" тривалостi, нема" i мiсця розташування. Перловi Брами, хоча самi по собi досить малi, iснують у всiх мiсцях".


"А!" Я сказав, нарештi, зрозумiвши природу проблеми. "Чи правий я, припускаючи, що спроба втечi була зроблена поблизу душ Елiзабет Страйд, Еннi Чепмен, Кетрiн Эддоус, Мерi Келлi i Мерi Енн Нiколлс?"


"П'ять його жертв", - сказав Святий Петро, киваючи. "Насправдi, дво" з них знаходяться поза межами досяжностi навiть нього, але Страйд, Чепмен i Келлi в Чистилищi".


"Ти можеш доставити цих трьох на Небеса?" - Запитав я.


"В якостi приманки?" - запитав святий Петро. "Боюся, що нi. Нiхто не може потрапити на Небеса ранiше свого часу. Крiм того, додав вiн, " вiн нiчого не може зробити ╖м в духовнiй формi. Як ти сам зна"ш, тут не можна навiть спiлкуватися з iншими душами. Людина проводить всю вiчнiсть, насолоджуючись славою Божою".


"Так ось чим тут займаються", - криво усмiхнувся я.


"Будь ласка, мiстере Холмсе!" суворо сказав вiн.


"Прошу вибачення," сказав я. - Що ж, схоже, ми повиннi влаштувати Рiзнику пастку при наступнiй спробi до втечi.


"Чи можемо ми бути впевненi, що вiн продовжить сво╖ спроби втекти?"


"Можливо, вiн "дина душа, менш пiдходяща для Раю, нiж я сам", - запевнив я його.


"Це зда"ться нездiйсненним завданням", - похмуро сказав Святий Петро. "Вiн може спробувати пiти в будь-який момент".


"Вiн спробу" пiти поблизу вiд сво╖х жертв", - вiдповiв я.


"Як ти можеш бути впевнений в цьому?" - запитав святий Петро.


"Тому що цi вбивства були здiйсненi без мотиву".


"Я нiчого не розумiю".


"Там, де нема" мотиву," пояснив я, " нема" причин зупинятися. Ви можете бути впевненi, що вiн спробу" зв'язатися з ними знову".


"Навiть у цьому випадку, як менi затримати його або хоча б впiзнати його?" - запитав святий Петро.


"Хiба розташування на Небесах обов'язково безглуздо?" - Запитав я.


Вiн нерозумiюче втупився на мене.


"Дозвольте менi повторити це", - сказав я. "Ви Можете наказати Перловим Брами залишатися поблизу вiд розглянутих душ?"


Вiн похитав головою. " Ви не розумi"те, мiстере Холмс. Вони iснують одночасно у всiх часах i мiсцях.


"Зрозумiло, - сказав я, шкодуючи, що у мене нема" трубки, щоб затягнутися тепер, коли я був у людськiй подобi. "Ти можеш створити другi ворота?"


"Це було б зовсiм не те ж саме", - сказав святий Петро.


"Це не обов'язково ма" бути одне i те ж, якщо це схоже на сприйняття душi".


"Вiн би одразу впiзнав".


Я похитав головою. "Вiн абсолютно божевiльний. Його розумовi процеси - такi, якi вони ", - вiдхиляються вiд норми. Якщо ви зробите так, як я пропоную, i додайте фальшивi врата поруч з душами його жертв, я припускаю, що вiн не зупиниться, щоб помiтити рiзницю. Його якимось чином тягне до цих жiнок, i це буде перешкодою для його бажань. Вiн бiльше зацiкавлений у нападi на не╖, нiж ╖╖ аналiзi, навiть якби був здатний на останн", чим я схильний сумнiватися ".


"Ти впевнений?" - з сумнiвом запитав святий Петро.


"Вiн змушений здiйснювати свою рiзанину над повiями. З яко╖сь причини, схоже, це "динi душi, якi вiн може iдентифiкувати як повiй. Отже, саме на них вiн хоче напасти ". Я знову зробив паузу. "Створи помилковi ворота. Душа, яка пройде через них, буде тi"ю, кого ти шука"ш".


"Я сподiваюся, що ви ма"те рацiю, мiстере Холмс", - сказав вiн. Гординя - це грiх, але навiть у мене " хоч крапля ╖╖, i менi не хотiлося б зганьбитися перед мо╖м Паном.


I з цими словами вiн зник.


* * * *


Вiн повернувся через невизначений промiжок часу з торжествуючо╖ посмiшкою на обличчi.


"Я вважаю, що наша маленька хитрiсть спрацювала?" - Запитав я.


"Саме так, як ти й казав!" - вiдповiв Святий Петро. "Джек Рiзник тепер там, де йому i мiсце, i нiколи бiльше не осквернить Небеса сво"ю присутнiстю". Вiн витрiщився на мене. " Ви повиннi бути схвильованi, мiстер Холмс, але все ж вигляда"те нещасним.


"У певному сенсi я йому заздрю", - сказав я. "Принаймнi, тепер у нього " виклик".


"Не заздри йому", - сказав святий Петро. "Вiн далекий вiд того, щоб вiдчувати труднощi, вiн не може чекати нiчого, крiм вiчних страждань".


"У нас з ним " дещо загальне", - з гiркотою вiдповiв я.


"Можливо, й нi", - сказав святий Петро.


Я миттю насторожився. "Про?"


"Ви врятували мене вiд сорому i збентеження", - сказав вiн. "Найменше, що я можу зробити, це винагородити вас".


"Яким чином?"


"Я швидше подумав, що у вас може бути пропозицiя".


"Можливо, для тебе це Рай," сказав я, " але для мене це Пекло. Якщо ти дiйсно хочеш винагородити мене, вiдправ туди, де я зможу застосувати сво╖ здiбностi. У свiтi всюди пану" зло; я володiю унiкальною квалiфiкацi"ю для боротьби з ним ".


"Ти дiйсно вiдвернешся вiд Небес, щоб продовжувати свою гонитву за несправедливiстю, пiддавати себе ризику майже щодня?" - запитав святий Петро.


"Я б так i зробив".


"Навiть знаючи це, якщо ви зiйде на манiвцi - а це бiльш складний шлях, нiж вашi церкви змушують вас вiрити, - можливо, це не буде вашим кiнцевим пунктом призначення?"


"Навiть так". I про себе я подумав: "особливо так".


"Тодi я не бачу причин, чому б менi не задовольнити тво" прохання", - сказав святий Петро.


" Слава Богу! - Пробурмотiв я.


Святий Петро знову посмiхнувся. "Подякуй Його сам, коли подума"ш про це. Ти зна"ш, що вiн дiйсно слуха"".


Раптово я знову опинився в тому нескiнченному сiрому пейзажi, з яким зiткнувся пiсля переходу через водоспад в Райхенбахе, тiльки на цей раз замiсть яскравого свiтла менi здалося, що я бачу далеко мiсто...


* * * *


Холмс! - Вигукнув я. " Це дiйсно ви? Невже ви дiйсно живi? Можливо, що вам вдалося вибратися з цi"╖ жахливо╖ прiрви?


- Пригода в Порожньому будинку


OceanofPDF.com


ПРО АВТОРIВ


Джон Грегорi Бетанкур - автор бестселерiв в областi науково╖ фантастики, фентезi, жахiв i детективiв. Його остання публiкацiя - "Провалля i маятник", збiрник детективних оповiдань Пiтера Геллера "Пiтбуль". Вiн автор чотирьох романiв "Зоряного шляху" i серi╖ прiквелiв "Нових хронiк Амбера", а також дюжини оригiнальних романiв. Його есе, статтi та рецензi╖ з'являлися в таких рiзноманiтних виданнях, як writer's Digest, The Washington Post i Amazing Stories.


Марк Билгрей - автор двох гумористичних фантастичних романiв "I не забудь врятувати принцесу" i "I не забудь врятувати iншу принцесу". Його серйознi розповiдi в жанрах фентезi, науково╖ фантастики, жахiв i кримiналу з'являлися в численних антологiях, зокрема, Slipstreams, The Ultimate Halloween, Merlin та Crafty Cat Crimes. Як письменник-карикатурист, його карикатури друкувалися в таких журналах i газетах, як, The Harvard Business Review, The Wall Street Journal i Funny Times.


Рис Боуен - автор бестселерiв New York Times i лауреат премi╖ "Агата i Ентонi". Вона створила атмосфернi "Та"мницi Моллi Мерфi", дiя яких вiдбува"ться в Нью-Йорку на рубежi столiть, i "Та"мницi королiвсько╖ шпигунки" - iскрометнi британськi комедi╖ за участю бiдно╖ неповнолiтньо╖ королiвсько╖ особи Джорджианы 1930-х рокiв.


Карла Купе, сама того не помiчаючи, захопилася написанням коротких оповiдань. Два ╖╖ оповiдання - "Вбивство, вид ззаду" в Чесапикские злочину II i "Небезпечний перехiд" в Чесапикские злочину 3 -були номiнованi на премiю Агати Крiстi. ╥╖ стилiзацi╖ пiд Шерлока Холмса з'являються в журналi детективiв про Шерлока Холмса i "Будинок Шерлока: Порожнiй будинок".


Джек Грушо - журналiст-розслiдувач на пенсi╖ i колишнiй агент федеральних правоохоронних органiв, який спецiалiзу"ться на справах про шахрайство з поштою. Вiн живе на невеликiй фермi на пiвденно-заходi Пенсiльванi╖, де пише i догляда" за п'ятьма загнаними кiньми. Крiм газетних статей, Грушо " спiвавтором i редактором науково-популярно╖ книги "Питтсбургские персонажi", опублiкованiй видавництвом Iconoclast Press Гринсбурге, штат Пенсiльванiя. Автор, активний член органiзацi╖ "Письменники-детективщики Америки".


Брюс Килстейн вивчав англiйську мову в коледжi Франклiна i Маршалла. Вiн продовжував вивчати медицину i почав придiляти бiльше часу письменству як творчо╖ вiддушини. Вiн використову" свiй медичний та хiрургiчний досвiд у багатьох сво╖х оповiданнях. Йому подоба"ться писати в рiзних жанрах, включаючи iсторичну фантастику, жахи i мiстику.


Майкл Курланд - американський автор науково╖ фантастики i детективiв. Його першим опублiкованим романом був Десять рокiв до судного дня (написаний спiльно з Честером Андерсоном) в 1964 роцi. Iншi вiдомi роботи включають "Дiвчину-"динорога" i два романи, дiя яких вiдбува"ться в свiтi "Лорда Дарсi" Рендалла Гаррета, "Десять маленьких чарiвникiв" та "Дослiдження магi╖" (доступно у видавництвi "Уайлдсайд Прес"). Пiсля успiху його "Пекельного пристро╖", номiнованого на премiю Едгара, i "Чуми шпигунiв", Курланд звернув свою увагу на детективну лiтературу. У кiлькох його наступних романах фiгуру" заклятий ворог Шерлока Холмса, професор Морiартi.


Герi Ловизи " визнаним шанувальником Холмса i написав кiлька пародiй на Холмса, в тому числi "Найбiльшу гру Майкрофта" i "Загибель британського барка Софi Андерсон". Вiн автор бiблiографi╖ "Шерлок Холмс: великий детектив" в м'якiй обкладинцi.


Рiчард А. Лупофф написав шiстдесят томiв фентезi, мiстики, науково╖ фантастики, жахiв i мейнстрiм-фантастики. Серед його останнiх книг - збiрник "Дюжина вбивць", "Квiнтет: справи Чейза i Делакруа", "До 12:01"i " пiсля", "Унiверсальний Холмс" i "Жахи, видiння i сни". Його девятитомный детективний серiал за участю Хобарта Лiндсi i Марвии Плам був перевиданий видавництвом Wildside Press у 2013 роцi.


Майкл Меллорi - письменник по анiмацi╖ та пово"нно╖ поп-культурi, Меллорi також пише детективи про вбивства, в яких часто фiгуру" "Амелiя Вотсон", друга (i ранiше не згадувана) дружина доктора Ватсона, який прославився Шерлоком Холмсом. На сьогоднiшнiй день вийшло чотири томи оповiдань Амелi╖ Уотсон: Пригоди другий мiсiс Уотсон, Вбивство у ваннi, Подвиги другий мiсiс Уотсон i Стратфордский змова.


Адам Бо Макфарлейн в даний час прожива" в мiстах-побратимах i " магiстрантом магiстратури Унiверситету Мiннесоти. Його останньою публiкацi"ю була "З глибини мого серця" у дев'ятому випуску Thuglit. Вiн " активним членом асоцiацi╖ письменникiв-детективiв Америки та асоцiацi╖ письменникiв-приватних детективiв Америки.


" автором цих книг. Кент Мiллер,Аллан Квотермейн в "Горнилi життя" i Шерлок Холмс на даху свiту. Вiн був опублiкований в Faunus: Журнал Друзiв Артура Мейчена; Примари i вченi: Iнформацiйний бюлетень М. Р. Джеймса; i Колекцiонер дивних iсторiй. Вiн назива" сво╖х кiшок в честь авторiв вiкторiансько╖ епохи.


Майк Резнiк, згiдно Locus, " лауреатом премi╖ "Живий чи мертвий" за короткометражну художню лiтературу всiх часiв. У нього п'ять премiй Hugo, а також iншi великi нагороди з США, Францi╖, Польщi, Iспанi╖, Хорватi╖, Каталонi╖ i Японi╖. Майк " автором 84 романiв, понад 260 оповiдань i 3 кiносценарi╖в, а також вiдредагував 41 антологiю.


Лiнда Робертсон займа"ться кримiнальним правом в некомерцiйнiй юридичнiй фiрмi з Сан-Франциско. Крiм оповiдань про Шерлока Холмса i документально╖ лiтератури, вона " спiвавтором "Керiвництва повного iдiота по нерозгаданим та"мниць".


Крiстiн Кетрiн Раш - американська письменниця i редактор. Пiд рiзними псевдонiмами вона писала наукову фантастику, фентезi, детективи, любовнi романи i популярнi романи. Раш отримав премiю Хьюго 2001 року за кращу новелу за "Немовлят тисячолiття"; премiю "Iндевор" 2003 року за "Зниклий 2002"; i премiю Sidewise Award за альтернативну iсторiю 2008 року за "Повернення Аполлона-8". Вона редагувала Журнал фентезi та науково╖ фантастики протягом шести рокiв, з середини 1991 по середину 1997 року, отримавши премiю Хьюго як кращий професiйний редактор.


Роберт Джеймс Сой"р - канадський письменник-фантаст. У нього був опублiкований 21 роман, а його короткометражнi розповiдi з'являлися в Analog Science Fiction and Fact, Amazing Stories, On Spec, Nature i багатьох антологiях. Сой"р став лауреатом премi╖ "Х'юго" (1995), премi╖ "Х'юго" (2003), меморiально╖ премi╖ Джона У. Кемпбелла (2006) i отримав премiю "Аврора за довiчнi досягнення" вiд Канадсько╖ асоцiацi╖ науково╖ фантастики та фентезi в 2013 роцi.


Стен Трибульски " автором популярного серiалу "Догертi" i був прокурором у кримiнальних справах в окружнiй прокуратурi Бруклiна, а пiзнiше адвокатом у цивiльних справах у Департаментi освiти Нью-Йорка. До того, як стати адвокатом, Трибульски був газетним репортером, адмiнiстратором коледжу, барменом i давнiм завсiдником McSorley's Old Ale House в Нью-Йорку. За час сво"╖ юридично╖ кар'"ри вiн перенiс свiй офiс McSorley's подалi вiд офiсу i продовжив цю традицiю на протязi всi"╖ сво"╖ письменницько╖ кар'"ри, використовуючи переднiй стiл як письмового, кiшок - у якостi помiчникiв редактора, а таверну - в якостi мiсця дi╖ у сво╖х романах та оповiданнях.


Марк Уордекер - бiблiотекар i академiчний технолог, який цiкавиться тим, як цифровi технологi╖ впливають на дослiдження i методи навчання. Не менш важливi його захоплення: Шерлок Холмс, вiкторiанська i эдвардианская перiодична лiтература, кримiнальне чтиво, класична лiтература, Доктор Хто i багато iнших.