# ╤ранськ╕ культурн╕ терм╕ни в укра╖нському словнику ╕ топон╕м╕╖

Константин Юрьевич Рахно

Рахно Костянтин. ╤ранськ╕ культурн╕ терм╕ни в укра╖нському словнику ╕ топон╕м╕╖ // В╕сник Льв╕вського ун╕верситету. Сер╕я ф╕лолог╕чна. - Льв╕в, 2013. - Випуск 59. - С. 124-130.

╤рано-слов"янська етнокультурна вза╓мод╕я збагатила укра╖нську мову великою к╕льк╕стю терм╕н╕в, як╕ стосуються р╕зних сфер життя й побуту. З-пом╕ж культурно╖ лексики варто виокремити к╕лька терм╕н╕в, як╕ стосуються ф╕ксування ╕нформац╕╖ на письм╕ та на як╕ ран╕ше не зверталася увага як на ╕ран╕зми. Це - книга, знак, писати.

Праслов"янське *kъniga, укра╖нське книга може походити за п╕зньо-сарматського (*kunig, *kunuga) та ск╕фського (*kuniku) посередництва (староосетинське kinick, осетинське дигорське k"iwnugæ, kinugæ, ╕ронське k"īnyg ‛книга, лист, рукопис, грамота", k"īnyg zonyn ‛вм╕ти читати" ╕ в╕рменське k"nik, knik" ‛печать") ╕з певного близькосх╕дного джерела, скор╕ш за все, з ассир╕йського kunukku ‛печать", kanīku ‛щось запечатане". В дигорському епос╕ про нарт╕в сказано, що найстар╕ший з них, Уархаг, "сид╕в посеред них ╕ читав книги" (sæ astæw badtæj ma k"iwnuguti kastæj), у дигорському фольклор╕ про героя говорится так: "на одн╕й його лопатц╕ написана книга (?), на ╕нш╕й - хрест" (æ æw onæbælæ kiwnugfinst, e"nnæbæl dziwaræ). Р╕зноман╕тн╕сть вар╕ант╕в вокал╕зац╕╖ та метатеза голосних викликан╕ самою природою сем╕тсько╖ консонантно╖ основи, з одного боку, й умляутом голосного передостаннього складу п╕д впливом к╕нечного голосного, з ╕ншого. Засво╓ння ассир╕йського слова ск╕фами та сарматами в╕дбулося в VII-VI стол╕ттях до н. е., п╕д час поход╕в на В╕рменське наг╕р"я та до Межир╕ччя. Уйгурське küjn ‛сув╕й" та китайське k"üen ‛сув╕й, пап╕р" також походять за сармато-аланського посередництва з того ж близькосх╕дного джерела [1, с. 69, 521, 527; 2, с. 596-597; 8, с. 297; 17, с. 274; 21, 203-204; 20, с. 270]. Саме ╕ранц╕ надали терм╕ну значення ‛книга". Зг╕дно з [с. 124]зороастр╕йською традиц╕╓ю, Авеста набула форми книги вже за царя В╕штаспа. Тод╕ ж вона н╕бито була записана золотом на бичачих шкурах, тобто пергамент╕, й передана на збер╕гання до скарбниц╕ цар╕в, очевидно, бактр╕йських. Олександр Македонський н╕бито наказав спалити цей дорогоц╕нний прим╕рник, а ╕нший, який ╕снував тод╕, греки повезли до себе й переклали сво╓ю мовою. Переказ цей був в╕домий ще в перш╕ в╕ки п╕сля арабського завоювання [6, с. 47]. Тому так╕ топон╕м╕чн╕ св╕дчення, як село Книжк╕вка (Книжк╕вц╕) поблизу Проскурова (нин╕ - Хмельницький), село Książki в Польщ╕, село Knihy б╕ля гори Knižská Skála в Чех╕╖ [15, с. 421, 423], можна розглядати ╕ як в╕дгом╕н сприйняття ╕рансько╖ традиц╕╖ книгописання у фрак╕йсько-кельтському середовищ╕.

Серед к╕лькох сп╕льних для ╕ранського та слов"янського утворень ╕з суф╕ксом *-āk, продуктивних у ск╕фсько-согд╕йськ╕й частин╕ сх╕дно-╕ранського св╕ту, сл╕д в╕дзначити укра╖нське знак, старослов"янське зънакъ ‛σημείον", бо саме ця лексема вживалася для позначення письмових символ╕в задовго до готсько╖ букви та латинсько╖ л╕тери. Йому в╕дпов╕дають согд╕йське zn"kh [zanak] ‛знак" ("wrn"znk ‛знак дов╕ри"), в╕д кореня z"n/zn [zan-] ‛знати = розп╕знати", котрий також присутн╕й у согд╕йських словах patzān (ptz"n-), anzān- ("nz"n-) ‛п╕знавати", сакському *ysān-, paysān-, парфянському zān- ‛знати, п╕знавати". Сюди ж авест╕йське zẳn- у farzāna ‛знаючий", ‛мудрий", староперське xšnā-, середньоперське пехлев╕йське dān- в dānistan ‛знати", перське кашанське zun-, zōn- ‛знати", zūnūn, zōnūn ‛я знаю", na zōnū ‛не зна╓", бактр╕йське ζαν-, хотано-сакське vaysān, haysān ‛вп╕знавати", парфянське z"n-, хорезм╕йське *zn-, талишське zūne, zįne, курдське zānin, заза zānān, афганське pēžandəl, шугнанське wəzūn-, язгулемське vəzan-, ╕шкашимське vəzān-, мунджанське vzōn-, рушанське w(i)zōn, ормур╕ pazán-, pazen-, pazan-, сангулезське pəzīn-, сарикольське vazon ‛знать", padzān- ‛п╕знавати", ваханське pazdān-, ягнобське bizan-, белудж╕йське zānag ‛знати", осетинське zonyn, zonun ‛знати", ‛вм╕ти", bazonyn ‛д╕знатися", bazonyn kænyn ‛дати знати", ‛╕нформувати", ‛познайомити", привативне осетинське æznagon ‛ворожий", æznag ‛ворог", æznaggad ‛шкода" от *a-zn-a-ka- ‛чужий, той, хто не волод╕╓ розп╕знавальним знаком племен╕", яське (XIV стол╕ття) власне ╕м"я Znagan. Суф╕кс *-k- при╓дну╓ться до довгого голосного, на який зак╕нчу╓ться пох╕дна д╕╓сл╕вна основа в╕д цього кореня. Б╕льш╕сть слов"янських пох╕дних ╕з цим суф╕ксом належать до прошарку афективних ╕менник╕в, в╕дзначених у соц╕ол╕нгв╕стичному план╕ [2, с. 227-228; 3, с. 315-316; 13, с. 458; 22, c. 214; 18, с. 238, 360; 5, с. 225; 24, c. 454, 462; 23, c. 466-468; 7, с. 40-41]. Паралеллю до яського ╕мен╕ ╓ укра╖нський антропон╕м Значко, в╕дображений у козацькому пр╕звищ╕ Значко-Яворський, в╕д якого пох╕дним ╓ назва села Значкове В╕льнянського району на Запор╕жж╕.

Д╕я зображення письмових знак╕в, а також розмальовування та прикрашання орнаментами за допомогою р╕зьблення, вишивання тощо ╕ проведення борозен на земл╕ в укра╖нськ╕й мов╕ переда╓ться лексемою писати. Укра╖нськ╕ пис-ак(а), написати варт╕ пор╕вняння з согд╕йським np(")ys, будд╕йським np"s, християнським ╕ ман╕хейським npys ‛(за)писати", np"s"(k); осетинським fyssyn, finsun ‛писати", fyssæg, fynsæg ‛письменник", nyffyssæg, у [с. 125]Кости Хетагурова: "Хетаг написав листа царев╕ Вахтангу: пише йому: "Доки Хетаг живий, н╕хто не насм╕литься (п╕ти) на тебе" (Xetæg padcax Vaxtangmæ k"inyg nyffysta; fyssa jæm: "Calynmæ Xetæg ægas wa, walynmæ... dæwmæ nīk"ī bawændzæn). В осетинському епос╕ говориться: "Тод╕ Хсартаг написав записку до свого сплячого брата" (wæd Xsærtæg afysta gæxxæt jæ fynæj vsymærmæ). Дигорське: tabu Xucawæn, e ci sfinsa, ci stærxon kæna e xwarz ‛славосл╕в"я Богов╕, що в╕н призначить (напише), як в╕н розсудить, так ╕ добре"; nyxy fest ‛доля (написане на лоб╕)". Найдавн╕шим значенням слова було ‛робити надр╕зи, наносити знаки, орнамент, в╕зерунок". Це значення ясно виступа╓ в таких висловах, як k"iri-fyssæn ‛дерев"яна формочка, з допомогою котро╖ наноситься малюнок на печиво", ġippæj-fyst ‛ситець", буквально ‛(тканина), розмальована шляхом друку". Новоперське nivištan, nivīs- (nyffyssyn), рушанське pis, ормур╕ pis- ‛писати", piṣ̌tak ‛написаний", курдське курман╕ nəvīsin, белудж╕йське nibīsag, семнанське -nävištä-, шугнанське nəwiš-, язгулемське naviš-, сангулезське nəvīš-, ╕шкашимське nuviš-, ваханське nəviš-, növīš-, мунджанське nuvúš-/nuvúxt-, nuvíšky-, ягнобське nĭpíš-, něpíš-/nipíšta, согд╕йське *nip̣ēs- (np"ys-) ‛писати", *nipēsāk (np"ys"k) ‛той, хто пише", pyšt ‛написаний", бактр╕йське ναβισ- ‛писати, описувати, пов╕домляти (писемно)", парфянське nbys-, хорезм╕йське m/nps ‛писати", хотано-сакське pīsai- ‛художник", pīsä- ‛мистецька робота, малюнок". Новоавест╕йське paēs- ‛прикрашати", zaranyō-paesa-, zaranyo-pis- (тотожне осетинському zærin-fyst) ‛прикрашений золотом", староперське piΘ- ‛р╕зати, р╕зьбити, прикрашати, вир╕зати", ман╕хейське середньоперське pyys-, pišta-, niyapišam ‛я написав", nipištanaiy ‛написати", nipišta- ‛написаний", пехлев╕йське pys (pēs-) ‛прикрашати, розмальовувати", ман╕хейське середньоперське nbys-, пехлев╕йське npš- (nibiš-) ‛писати, переписувати книгу". З ними сл╕д пор╕вняти бактр╕йську д╕╓сл╕вну форму NIBIXTIΓENΔI у довгому бактр╕йському напис╕, в╕дносно недавно знайденому в Рабатац╕ на П╕вн╕чному Г╕ндукуш╕. Давньо╕нд╕йське peś-, pinś- ‛прикрашати", piśati ‛в╕н пише" [2, c. 501-502; 19, с. 96-97; 22, с. 241-242; 24, c. 241; 23, с. 291-292; 7, с. 41], тобто в укра╖нц╕в збереглося найарха╖чн╕ше значення ╕ранського запозичення. Важливою ╓ багатозначн╕сть понять писаний, писання, письмо, котр╕ в укра╖нц╕в стосуються також р╕зьблення дерева й к╕стки, мальовки дерева й глиняних вироб╕в, мосяжництва, вишивки, писанкарства. Укра╖нська писанка ‛великодн╓ яйце, розмальоване р╕знокольоровими в╕зерунками" ╓ належною до ╕ранського культурного кола. Ювел╕р Жан Шарден, який з 1644 по 1677 р╕к ╕з недовгими перервами мешкав в ╤ран╕, розпов╕да╓, що там ╕сну╓ звичай дарувати на Новруз одне одному розфарбован╕ чи позолочен╕ яйця. В╕н в╕дзнача╓, що при двор╕ й серед знати також дарували яйца, т╕льки от ╖х прикрашали художньою позолотою та мальовкою, причому варт╕сть такого яйця сягала к╕лькох золотих дукат╕в. Шах надсилав велику к╕льк╕сть таких я╓ць у красивих чашах головним дамам свого гарему. Цей звичай був пов"язаний ╕з пов╕р"ям про те, що яйце символ╕зу╓ собою початок ус╕х речей [9, с. 180-182]. Варто уваги, що пох╕дн╕ в╕д ц╕╓╖ основи ф╕гурують в Укра╖н╕ в дуже арха╖чному топон╕м╕чному контекст╕. Зокрема, це оточена легендами скеля Писаний Кам╕нь у Верховинському район╕ на ╤вано-[с. 126]Франк╕вщин╕, на як╕й збереглися загадков╕ нап╕всферичн╕ ями-чаш╕ й викарбуван╕ в дуже давн╕ часи петрогл╕фи [11, с. 136]. ╥╖ сиб╕рський в╕дпов╕дник ф╕гуру╓ у рос╕йському документ╕ 1689 року - "до Писаного камени" [12, с. 58]. Це також гора Писанка, вона ж Писана, або ще Високий Верх, у Скол╕вському район╕ на Льв╕вщин╕, кам╕нь Писанка поблизу Звенигородки на Черкащин╕ [10, с. 62]. У Долинському район╕ на К╕ровоградщин╕ ╓ чи не ╓дине в Укра╖н╕ село Писанка.

Сл╕д в╕дзначити, що в роботах сов╓тських ╕ багатьох постсов╓тських археолог╕в спостер╕галося св╕доме й ц╕леспрямоване приниження р╕вня сусп╕льно-економ╕чного та пол╕тичного розвитку певних сп╕льнот давнини. Це було пов"язано з методолог╕чними принципами ╕сторичного матер╕ал╕зму, на яких базувалися досл╕дження вчених. До всього, на методолог╕ю накладалися певн╕ ╕деолог╕чн╕ догми, що поширилися в науц╕ у перш╕й половин╕ - середин╕ XX в. Оск╕льки, за пан╕вною в той час думкою вчених та ╕деолог╕в, т╕ чи ╕нш╕ етноси минулого не дотягували до рабовласницько╖ формац╕╖, то виникала необх╕дн╕сть обгрунтувати б╕льш низький р╕вень ╖хнього розвитку [14, с. 60-61, 224]. Сп╕льнотам П╕вн╕чного Причорномор"я ╕деолог╕я в╕дмовляла у можливост╕ досягнути того, що вважалося здобутками давн╕х цив╕л╕зац╕й Близького Сходу. Писемн╕сть, зокрема, могла побутувати лише в класовому сусп╕льств╕, ╕снування якого, як ╕ державност╕, у ск╕ф╕в заперечувалося. Проте знах╕дки саксько╖ писемност╕, зокрема, напис на дн╕ ср╕бно╖ чаш╕ з поховання останньо╖ чверт╕ IV - початку III стол╕ття до н.е. п╕д курганом ╤ссик, текст "В" Дашт-╕-Навурсько╖ трил╕нгви та ╕нш╕ написи, зроблен╕ цим же письмом, виявлен╕ в Центральн╕й Аз╕╖, а також у Тув╕ (написи на берест╕ з могильника Аймарлиг) заперечити не вдалося. Напис на ╕ссикськ╕й чаш╕ виконаний письмом, яке, судячи з тексту "В" згадано╖ вище трил╕нгви, було оф╕ц╕йним у кушан. Те, що ╕снувала писемн╕сть, схожа на цей напис, особливо важливо. Аналог "╕ссикському письму" знайшли серед пам"яток Хорезму та Тохаристану, причому найран╕ш╕ з них належать до часу сако-юечж╕йського "штурму Бактр╕╖", що передував утворенню Кушансько╖ ╕мпер╕╖. У Центральн╕й Аз╕╖, судячи з велико╖ к╕лькост╕ знах╕док, ця сакська писемн╕сть була поширеною. ╥╖ аналог╕╖ виявлен╕ ╕ на сход╕, в "юечж╕йських" пам"ятках Туви. Ориг╕нальне письмо сак╕в понад тисячу рок╕в сус╕дило з греко-бактр╕йським алфав╕том та писемн╕стю арамейського походження - кхароштх╕ - ╕ була одн╕╓ю з державних [4, с. 5-6, 99, 153].

Досл╕дники стверджують, що для ск╕ф╕в характерн╕ два види пам"яток. Одн╕ з них виконан╕ власною ск╕фською писемн╕стю арамейського дукту, ╕нш╕ ж написан╕ чужою п╕вн╕чним ╕ранцям писемн╕стю [16]. За припущенням досл╕дник╕в ск╕фсько╖ еп╕граф╕ки, пристосоване до ╕рансько╖ мови письмо виникло в сум╕жних древн╕м Хорезму, Согдов╕ та Бактр╕╖ землях, ╕ зв╕дти рушило спочатку до Сх╕дного й П╕вн╕чного Казахстану, а пот╕м до Нижнього Поволжя та П╕вн╕чного Причорномор"я. При цьому форми та значення ск╕фського еп╕граф╕чного матер╕алу пояснюються, на ╖хню думку, з норм ╕рансько╖ мови, а саме з дигорського д╕алекту осетинсько╖ мови, найближчого до ск╕фо-сарматських гов╕рок. Це, зокрема, написи на глиняних посудинах ╕з поховання V - початку IV стол╕ття б╕ля села Рубц╕ на Донеччин╕ та з поховання V стол╕ття [с. 127]до н.е. коло села Пере╖зна на Луганщин╕, на горнятку з поселення V стол╕ття до н.е. поблизу Уман╕, на глиняному кружал╕ ╤╤ стол╕ття до н.е. з Одещини й ╕нш╕ [16, с. 8-9, 20-70; 8, с. 87-89], що засв╕дчують перв╕сно ╕ранськ╕ витоки писемност╕ в Укра╖н╕.


1. Абаев В.И. Осетинский язык и фольклор: В 2-х т. - Москва-Ленинград: издательство АН СССР, 1949. - Т. 1. - 601 с.

2. Абаев В.И. Историко-этимологический словарь осетинского языка. - Москва-Ленинград: издательство АН СССР, 1958. - Т. I. А-К". - 656 с.

3. Абаев В.И. Историко-этимологический словарь осетинского языка. - Ленинград: Наука, 1989. - Т. IV. U-Z. - 325 с.

4. Акишев А.К. Искусство и мифология саков. - Алма-Ата: Наука, 1984. - 176 с.

5. Алемань Агусти. Аланы в древних и средневековых письменных источниках. - Москва: Менеджер, 2003. - 608 с.

6. Бертельс Е.Э. Избранные труды. - Москва: Издательство восточной литературы, 1960. - Том 1. История персидско-таджикской литературы. - 556 с.

7. Иванов В.В. Славяно-арийские (=индоиранские) лексические контакты // Славянская языковая и этноязыковая системы в контакте с неславянским окружением. - Москва: Языки славянской культуры, 2002. - С. 17-51.

8. Камболов Т.Т. Очерк истории осетинского языка. - Владикавказ: Ир, 2006. - 463 с.

9. Кисляков Н.А. Некоторые иранские поверья и праздники в описаниях западноевропейских путешественников XVII в. // Мифология и верования народов Восточной и Южной Азии. - Москва: Наука, 1973. - С. 179-194.

10. [Кулиш П.] Украинские народные предания, собрал П. Кулиш. - Москва: Университетская типография, 1847. - Книжка первая. - 92 с.

11. Писана керниця: Топон╕м╕чн╕ легенди та перекази укра╖нц╕в Карпат / З╕брав ╕ впорядкував Василь Сок╕л. - Льв╕в: ╤нститут народознавства НАН Укра╖ни, 1994. - 208 с.

12. Словарь пермских памятников XVI - начала XVIII века / Сост. E.H. Полякова. - Пермь: издательство Пермского университета, 2000. - Том 5. - 202 c.

13. Стеблин-Каменский И.М. Этимологический словарь ваханского языка. - Санкт-Петербург: Петербургское Востоковедение, 1999. - 480 с.

14. Тишкин А.А., Дашковский П.К. Социальная структура и система мировоззрений населения Алтая скифской эпохи. - Барнаул: издательство Алтайского университета, 2003. - 430 с.

15. Тищенко Костянтин. Етномовна ╕стор╕я прадавньо╖ Укра╖ни. - Ки╖в: Акв╕лон-Плюс, 2008. - 480 с. [с. 128]

16. Турчанинов Г.Ф. Древние и средневековые памятники осетинского письма и языка. - Владикавказ: Ир, 1990. - 240 с.

17. Федотов М.Р. Этимологический словарь чувашского языка. В 2-х томах. - Чебоксары: Чувашский государственный институт гуманитарных наук, 1996. - Том 1. А-Ритăван. - 470 с.

18. Чёнг Джонни. Очерки исторического развития осетинского вокализма. - Владикавказ: издательско-полиграфическое предприятие им. В. Гассиева, 2009. - 496 с.

19. Цаболов Р.Л. Этимологический словарь курдского языка. - Москва: Восточная литература, 2001. - Том 1: А-М. - 687 с.

20. Шапошников А.К. Сарматские и туранские языковые реликты Северного Причерноморья // Этимология 2003-2005. - Москва: Наука, 2007. - С. 255-322.

21. Этимологический словарь славянских языков. Праславянский лексический фонд. - Москва: Наука, 1987. - Вып. 13 (*kromĕžirъ - *kyžiti). - 285 c.

22. Bailey H.W. Dictionary of Khotan Saka. - Cambridge-London-New York-Melbourne: Cambridge University Press, 1979. - 559 p.

23. Cheung Johnny. Etymological Dictionnary of the Iranian Verb. - Leiden-Boston: Brill, 2007. - XXII, 599 p.

24. Gharib B. Sogdian Dictionary. Sogdian - Persian - English. - Tehran: Farhangan Publications, 1995. - XLII, 517, 50 p.

Iranian Cultural Terms in Ukrainian Vocabulary and Toponymy

Kostyantyn Rakhno


The article deals with some Iranian cultural lexical elements, connected with writing and script, in the Ukrainian language and place-names.

Key words: the Ukrainians, the Iranians, cultural vocabulary, loanwords


[с. 129]