# Козацька Валгалла

Валерий Анатольевич Коростов

Неск╕нчен╕ ряди стол╕в,

зал╕ к╕нця й не видно.

╤ гримить мова пращур╕в наших,

запорожц╕в могутн╕х, чубатих.

Гомеричний см╕х вибуха╓,

пристуку╓ чара об чару

так, що приски летять,

як колись в╕д шабл╕в!..


Шаровари, жупани, свитки -

зав╕рюха ус╕х кольор╕в,

наче степ у Криму,

н╕би море зухвале ╕ пишне.


Де тепер той султан,

що тепер панський дв╕р,

чи москаль-╕мператор у стайнях палацу,

де крул╕ з жереб'ячим обличчям?


В"ються вуса вуграми,

не тухнуть люльки...

В тар╕лках - сало, м"ясо, яке забажа╓ш,

довжелезн╕ ковбаси,

соми, коропи,

ог╕рки, кавуни,


в сул╕ях оковита,

гор╕лка в пляшках,

бочки з пивом, вином,

ст╕ни аж до п╕длоги обвит╕

кучерявим вологим зеленим плющем,

сонях, н╕бито князь

серед мальв ╕ троянд,

п╕д склеп╕нням,

розписаним вщент дивинами...


Скакуни чистокровн╕ - с╕дай, забирай!

Збрую - теж!

Ятагани, п╕стол╕, рушниц╕.

Схочеш, бий ворог╕в кулаком,

якщо вигулькнуть з пекла примари ╖х ниц╕!..


Ще повол╕ з"являються

в╕ддан╕ ╕ чар╕вн╕,

неймов╕рн╕ та гож╕, як╕ чарували роками,

чорнобрив╕ т╕ гур╕╖,


╕ без думок,

зайвих сл╕в

нахиляються над козаками...


28.09.2023.