# Це, мабуть, найважче

Валерий Анатольевич Коростов

***


Це, мабуть, найважче -

коли до в╕йни вторга╓ться мир,

немовби людина, яка переплутала двер╕,

молодик щасливий з букетом,

який на побачення б╕г

╕ раптом штовхнув якусь хв╕ртку -


портал в╕дчинив,

побачив обвуглен╕ ст╕ни

╕ стелю, припалену цеглу,

як╕сь дивн╕ написи, чорним малюнки,

загублену ╕грашку,

знизав плечима ╕ дал╕ поб╕г.


А т╕, що всередин╕, ми,

з паралельного св╕ту,

кого нав╕ть в╕н не пом╕тив -

збентежено ми споглядали його!

Того, хто нав╕яв нам дещо

╕ р╕дне й далеке,

розгублен╕: раптом забулась в╕йна,


а пауза так розтягнулася, н╕би

╕ справд╕ не буде кошмару, сирен,

нальот╕в та вибух╕в, гибел╕, диму

та попелу, жаху, благань в╕дчайдушних

до Бога, напруги у кожн╕й кл╕тин╕,

суворого в╕дчаю...


Наче ми встали

на л╕д, тонкий л╕д!

А на ╕ншому берез╕ - поряд -

нормальне буття,

т╕льки руш... але ж н╕.


12.03.2022.