# Спаплюжен╕ присяги

Валерий Анатольевич Коростов

Спаплюжен╕ присяги


Мов у романс╕ - "Боже, какими мы были наивными"...

╥дуть у танках в наш╕ м╕ста ╕ села,

брав╕, затарен╕, наче п╕д кайфом: атож - гарантована перемога!..


Салдати Атечества, яке ╖м дало копняка п╕д зад,

виписало квитки в люте пекло.


Обаб╕ч дор╕г укра╖нських саме так╕ вказ╕вники й стоять,

а ще: "Корабель ворожий, йди на х-й", багато ╕нших,


нагадують лист до султана -

насл╕дний кураж укра╖нц╕в,

готовн╕сть загинути за перемогу й свободу.


Та ц╕ "на╖вн╕" сунуть ╕ сунуть...

Мов гус╕нь слизька,

туп╕, з присягою в м╕зках,

де б╕льше н╕чого -

н╕ думки, н╕ сов╕ст╕, н╕ сп╕вчуття хоч до себе,

не те що до ╕нших.


Аж пот╕м вони будуть плакати,

мамам дзвонити

╕з трубки, яку ╖м подав злочинний "нацист".


Присяга - не в╕тер, це правда, але

коли присяга╓ш тварюц╕ останн╕й,

тод╕ начувайся: спаплюжене буде

те слово, яким зруйнував власну долю,

тебе ж буде спалено в гроб╕ зал╕зн╕м,

╕ те, що повернеться в д╕м, буде т╕льки ганьба.


01.03.2022.