# Тi свята

Валерий Анатольевич Коростов

Т╕ свята, що ми колись святкували,

в╕д дитинства,

визнан╕ врешт╕ поганими,

╕х пожбурили на см╕тник ╕стор╕╖.


Т╕ свята, що ц╕нуються

за новим прейскурантом,

не хвилюють людей к╕лькох покол╕нь,

тож сприймаються ними

як тягар ╕ опудало.

В╕ддзеркалилася ситуац╕я.


А слава вчорашня - ганьба,

а ганьба - нин╕ слава.


╢ретики, що отримали канон╕зац╕ю,

як ╕ вс╕ (майже вс╕?) попередники ╖хн╕,

розмальован╕ будуть в п╕дручниках:

шмаркл╕, вуха осляч╕.

Школяри так старанно повторюють рухи за партами...


Мертв╕, котрих об╕ймали в сльозах,

називали святими, героями,

в жит╕ях редагованих - вихрести.

Слушний мент пригадати на ╕ншому св╕т╕

власн╕ погляди.


Р╕дн╕ й друз╕? Та он же ж - чуж╕ й вороги!

Власний хв╕ст доганя╓ з гарчанням сюжет.


╤деали, присяги вчорашн╕?

Сучасним судом перекован╕ в злочини.


Раз на тисячу рок╕в прийде землетрус,

в галере╖ зм╕ша╓ умовн╕ портрети

н╕бито патр╕от╕в ╕ н╕бито зрадник╕в.


У розколинах зникне вода,

все затягне п╕сок.


09.05.2024.