# П╕сня про Хельг╕ сина Хьорварда

Мудрий Семунд

Про Хельг╕ та вальк╕р╕й. Також м╕стить м╕фолог╕чн╕ та етнограф╕чн╕ уявлення.

П╕сня про Хельг╕ сина Хьорварда


Про Хельг╕ й С╕грл╕нн


Хьорвардом звався конунг. В╕н мав чотири ж╕нки. Одна звалась Альвх╕льд, ïï сина звали Хед╕н. ╤нша звалася Серейд, ïï сина звали Хумлунг. А третя була С╕нрьод, ïï син звався Хюмл╕нг.

Хьорвард конунг дав непорушне слово, що в╕зьме шлюб ╕з найгарн╕шою з ж╕нок. В╕н почув, що дочка Свафн╕ра конунга найпрекрасн╕ша з ус╕х; ïï звали С╕грл╕нн.

╤дмундом звався його ярл. Атл╕ був йому сином, в╕н вирушив просити руки С╕грл╕нн для свого конунга. В╕н затримався у Свафн╕ра конунга на зиму. Франмаром звався ярл, вихователь С╕грл╕нн; його дочку звали Алов. Ярл порадив в╕дмовити видавати д╕вчину, тож Атл╕ рушив додому.

Одного дня Атл╕ син ярла зупинився у якомусь гаю, над ним у крон╕ дерева сид╕в птах, який почув, що його люди кличуть найгарн╕шими дружин Хьорварда конунга. Птах загомон╕в, Атл╕ ж слухав, що той каже. Птах мовив:


1

"Чи бачив ти С╕грл╕нн,

Свафн╕ра дочку,

з д╕в найгарн╕шу

в св╕т╕ людей?

Хоч ╕ найкращими

Хьорварда жон

люди вважають

у Глас╕слунд╕".


Атл╕ мовив:


2

"Чи буде ╕з Атл╕

╤дмунда сином

птах велемудрий

розмову вести?"


Птах мовив:


"Буду, якщо

жертву д╕стану,

сам ïï виберу

в конунга дом╕".


Атл╕ мовив:


3

"Бери, та не Хьорварда,

ан╕ син╕в його,

ан╕ прекрасних

владаря жон,

жодноï ж╕нки

ти не д╕станеш;

ц╕ну пристойну

друг може сплатити".


Птах мовив:


4

"Дв╕р я в╕зьму,

храма великого,

злоторогих кор╕в

з владц╕ об╕йстя,

як в╕н С╕грл╕нн

об╕йме на лож╕,

коли досконала

п╕де за князем".


Це сталося до поïздки Атл╕. Коли ж в╕н повернувся ╕ конунг спитав, що чути, в╕н мовив:


5

"Клопоту мали

й жодного зиску,

кон╕ погинули

в горах високих,

шляхом кам╕нним

Семорн долали,

в╕дмову отримали,

Свафн╕ра дочку,

перснями гарну,

ми не д╕стали".


Конунг звел╕в ïм ïхати вдруге ╕ сам з ними вирушив. От вони п╕днялися на гору ╕ побачили полум'я, що охопило весь Сваварланд, ╕ велик╕ хмари куряви з-п╕д конячих копит. З'ïхав конунг з гори ╕ спинився на ноч╕влю коло якоïсь р╕чки. Атл╕ виставив варту, а сам поïхав понад р╕кою. В╕н знайшов якусь хату. На хат╕ сид╕в великий птах ╕ чатував, та й заснув. Атл╕ пожбурив списа ╕ вбив птаха, а в хат╕ знайшов С╕грл╕нн, конунгову дочку, ╕ Алов, ярлову дочку, та й забрав ïх обох ╕з собою. То Франмар ярл прийняв орлину подобу ╕ боронив ïх в╕д воïн╕в чарами.

Хродмаром звався конунг, який сватався до С╕грл╕нн. В╕н убив конунга свав╕в, а ïхню краïну розграбував ╕ в╕ддав на поталу пломеню.

Хьорвард конунг отримав С╕грл╕нн, а Атл╕ - Алов.

У Хьорварда ╕ С╕грл╕нн народився син, високий ╕ гарний. В╕н був мовчазний ╕ не носив жодного ╕мен╕. Якось в╕н сид╕в на курган╕ й побачив, що ïдуть дев'ять вальк╕р╕й, ╕ одна з них - особливо шляхетського вигляду. Вона мовила:


6

"Сп╕знишся ти, Хельг╕,

вою звитяжний,

порядкувати перснями

та Рьодульсвелл╕ром, -

орел кричить рано, -

як будеш мовчати,

хоч дух тв╕й м╕цний,

шолома володарю".


Хельг╕ мовив:


7

"Що, фюльг'я, даси ти

Хельг╕ до ╕мен╕,

д╕во пресв╕тла,

що просити порадиш?

Добре подумай,

перш н╕ж казати,

н╕ц не в╕зьму,

як мо╓ю не станеш".


Вальк╕р'я мовила:


8

"Знаю, меч╕ ╓

на С╕гарсхольм╕,

без чотирьох

там п'ять десятк╕в,

╓ там один,

кращий за решту,

горе кольчуг,

оздоблений златом.


9

З перснем рук╕в'я,

дух у клинку,

страх на в╕стр╕

ма╓, хто ним волод╕╓;

на лез╕ лежить

кривавий дракон,

з ╕ншого ж боку

тягнеться зм╕й".


Ейл╕м╕ звався конунг. У нього була дочка Свава. Вона була вальк╕р'я ╕ ïздила небом ╕ водою. Вона дала Хельг╕ ╕м'я та згодом часто захищала його в битвах. Хельг╕ мовив:


10

"Недобрий ти, Хьорварде,

князь шановладний,

воïв оч╕льник,

хоч ╕ славетний;

дав ти вогню

зжерти воïн╕в житла,

вони ж тоб╕ лиха

не скоïли жодного.


11

Хродмару випало

персн╕ тримати,

т╕, що належать

родичам нашим,

мало боïться

в╕н за життя,

гада╓, погинули

вс╕ спадко╓мц╕".


Хьорвард сказав, що дасть Хельг╕ воïн╕в, якщо в╕н бажа╓ помститися за батька матер╕. Тод╕ Хельг╕ здобув меча, що його Свава йому порадила. Пот╕м рушили вони з Атл╕, вбили Хродмара ╕ звершили багато ╕нших славетних справ. Хельг╕ знищив йотуна Хат╕, що сид╕в на як╕йсь гор╕. Хельг╕ й Атл╕ спинили корабель у Хатаф╕орд╕. Атл╕ вартував першу частину ноч╕.

Хр╕мгерд дочка Хат╕ мовила:


Промови Хр╕мгерд


12

"Що за героï

у Хатафьорд╕?

Щити на човн╕,

хоробр╕ на поз╕р,

гадаю, налякан╕ мало;

як зветься ваш конунг?"


Атл╕ мовив:


13

"Хельг╕ в╕н зветься,

ти лиха великого

князю не зробиш;

зал╕зн╕ борти

у наших човн╕в;

нам в╕дьми не шкодять".


Хр╕мгерд мовила:


14

"Як тебе звати,

муже могутн╕й,

як люди тя кличуть?

Тоб╕ владар в╕рить,

коли доруча╓

стояти на нос╕".


Атл╕ мовив:


15

"Атл╕ я звуся,

гн╕в м╕й страшний,

багато потвор я здолав;

на штевнях вогких

часто стояв я

╕ вершниць н╕чних убивав.


16

Як тво╓ ймення,

жона смертежахна?

Назви свого батька ╕м'я;

на дев'ять ти миль

у землю врости,

╕ хай з тебе виросте древо".


Хр╕мгерд мовила:


17

"Хр╕мгерд я звуся,

А Хат╕ - ╕м'я мого батька,

в╕н йотуном був найсильн╕шим;

чимало ж╕нок

забрав ╕з осель,

спинив його Хельг╕".


Атл╕ мовив:


18

"Чигала ти, ж╕нко,

на човен героя

у входу до фьорду;

поïхав би воïн

дарунком до Ран

╕з вол╕ тво╓ï,

коли б тебе спис не спинив".


Хр╕мгерд мовила:


19

"Ти, Атл╕, здур╕в,

наснилось тоб╕,

як брова з╕мкнув;

мат╕р моя

княж╕ замкнула човни;

я ж потопила

Хльоварда син╕в.


20

╤ржатимеш, Атл╕,

коли ти не ╓внух,

як Хр╕мгерд хвоста задере;

серце зайшлося,

гадаю, в╕д страху,

хоч голосом ти жеребець".


Атл╕ мовив:


21

"Що я жеребець,

доведу, коли хочеш,

на сушу з╕йду,

тебе всю пон╕вечу,

коли забажаю,

опустиш ти, Хр╕мгерд, хвоста".


Хр╕мгерд мовила:


22

"Ти, Атл╕, на сушу ступи,

певний у моц╕,

зустр╕немось в бухт╕ Вар╕н,

виправлю ребра

тоб╕ я, герою,

коли в моï руки потрапиш".


Атл╕ мовив:


23

"Я не з╕йду,

доки люди не встануть,

триматиму варту;

не в╕льно мен╕

тролиць виглядати

п╕д нашим човном".


Хр╕мгерд мовила:


24

"Хельг╕ збуди,

Хр╕мгерд сплати,

бо вбити дозволив ти Хат╕;

н╕чку одну

хай вона з владарем спить,

втрату свою в╕дшкоду╓".


Атл╕ мовив:


25

"Лод╕ном зветься

╓диний тв╕й суджений,

ти людям бридка,

живе на Толлеï

турс хортовидний,

мешканець лави паскудний,

л╕пший тоб╕ чолов╕к".


Хр╕мгерд мовила:


26

"Ж╕нка для Хельг╕ жадана,

що верхи ф╕орд оглядала

минулоï ноч╕;

. . .


27

Златосяйна д╕ва

мене пересилить;

на землю ступила,

човни захищала,

вона лиш одна

мен╕ не дозволить

знищити будлунг╕в люд.


Атл╕ мовив:


28

"Слухай-но, Хр╕мгерд,

тоб╕ в╕дшкодую,

коли скажеш князю,

чи дух там один

човни захищав,

чи ïхали к╕лька?


Хр╕мгерд мовила:


29

"Трич╕ по дев'ять

там ïхало д╕в,

а спереду - б╕ла в шолом╕,

ïх кон╕ трусились,

а там, де спинялись,

роса у глибок╕ долини

╕ град на висок╕ л╕си

ст╕кав з ïхн╕х грив,

щоб людям прийшов урожай;

було мен╕ гидко те зр╕ти".


Атл╕ мовив:


30

"На сх╕д подивись нин╕, Хр╕мгерд,

чи тоб╕ не погрожу╓

Хельг╕ знаками смерт╕;

на суш╕ й на мор╕

захищен╕ лофдунг╕в лодд╕

й с╕кл╕нг╕в так само".


31

"День уже, Хр╕мгерд,

затримав тебе

Атл╕ до гибел╕,

пам'ятним знаком у фьорд╕

людям на см╕х

стоятимеш ти, скам'ян╕ла".


Хельг╕ конунг був превеликим геро╓м. В╕н прибув до Ейл╕м╕ конунга ╕ просив руки його дочки Свави. Хельг╕ й Свава обм╕нялися об╕тницями ╕ сильно кохали одне одного. Свава лишилася у дом╕ свого батька, а Хельг╕ вирушив на в╕йну. Свава, як ╕ ран╕ше, була вальк╕р'╓ю.

Хед╕н був удома з╕ своïм батьком, Хьорвардом конунгом, у Норвег╕ï.

У переддень йоля Хед╕н ïхав сам-один через л╕с ╕ зустр╕в тролицю. Вона ïхала на вовку, а зам╕сть вудил тримала зм╕й. Вона попросила Хед╕на супроводжувати ïï. "Н╕", - в╕дказав той. Вона ж мовила: "За це ти поплатишся за чаркою об╕тниць". П╕д веч╕р стали виголошувати об╕тниц╕. Привели святкового кабана. Люди клали на нього руку ╕ виголошували клятви за чаркою. Хед╕н поклявся непорушно взяти за себе Сваву, дочку Ейл╕м╕ конунга, кохану його брата Хельг╕. В╕н дуже збентежився, п╕шов на п╕вдень ╕ зустр╕в свого брата Хельг╕. Хельг╕ мовив:


32

"Прив╕т тоб╕, Хед╕н,

як можеш, пов╕дай,

що чути нового

у землях норвезьких,

чом ти, королевич,

полишив св╕й край,

чому одного

тебе я зустр╕в?"


Хед╕н мовив:


33

"[Не сам королевич

полишив св╕й край],

скверна велика

печалить мене,

взяти обрав я

конунга чадо,

твою наречену

за чаркою клятви".


Хельг╕ мовив:


34

"Ти не карайся,

може згодитися

Хед╕на слово

хм╕льне нам обом.

. . .


35

Кликав мене

витязь на берег,

через три ноч╕

маю прибути;

мало над╕ï

мен╕ повернутись;

тож слово тво╓

добро принесе,

коли так судилося".


Хед╕н мовив:


36

"Мовив ти, Хельг╕,

що заслугову╓

Хед╕н в╕д тебе добра

╕ великих дар╕в;

л╕пше мен╕

скривавити меч,

н╕ж мир дарувати

твоïм ворогам".


Так мовив Хельг╕, бо передчував свою загибель, ╕ гадав, що це його фюльг'ï напоумили Хед╕на, коли той зустр╕в ж╕нку верхи на вовку.

Альвом звався конунг, син Хродмара, що вигородив поле бою гор╕ховим г╕ллям, чекаючи на Хельг╕ на С╕гарсволл╕р╕ через три ноч╕. Тод╕ Хельг╕ мовив:


37

"╥хала в сут╕нках

ж╕нка на вовку,

просила його

супроводити;

знала вона,

що вражений буде

син С╕грл╕нн

на С╕гарсволл╕р╕".


Тод╕ в╕дбулася запекла битва, ╕ Хельг╕ отримав смертельну рану.


38

Послав тод╕ Хельг╕

С╕гара ïхати

до Ейл╕м╕ конунга

дочки ╓диноï

"Проси наречену

хутко збиратись,

як хоче живим

князя знайти".


С╕гар мовив:


39

"Мав мене Хельг╕

до тебе послати,

Сваво, з тобою

вести розмову;

тебе хутко князь

бачити хоче,

поки ще диха╓

високородний".


Свава мовила:


40

"Що трафило Хельг╕,

Хьорварда сина?

Горе важке

сп╕ткало мене,

чи меч його вразив

чи море поглинуло,

мушу я людям

за нього помститись!"


С╕гар мовив:


41

"Рухнув на ранок

у Фрекастейна,

будлунг, що був

кращий п╕д сонцем;

Альв перемогою

буде пишатися,

хоч ╕ даремно

ïï в╕н отримав".


Хельг╕ мовив:


42

"Прив╕т тоб╕, Сваво,

духом смутна,

стане останньою

ця наша зустр╕ч;

будлунга рани

кров'ю ст╕кають,

лезо мен╕

пройшло коло серця.


43

Прошу тебе, Сваво,

не плач, наречена,

волю останню

слухай мою,

Хед╕ну ти

ложе стели,

воïна юного

ти покохай".


Свава мовила:


44

"Мовила я

в дом╕ батьк╕в,

коли мен╕ Хельг╕

персн╕ обрав,

що коли втрачу

я свого князя,

воïн незнаний

мене не об╕йме".


Хед╕н мовив:


45

"Ц╕луй мене, Сваво,

бо я не вернуся

ан╕ до Рогахейму,

ан╕ до Рьодульсфьяллю,

доки я не помщуся

Хьорварда синов╕

за конунга, бувшого

п╕д сонцем найкращим".


Хельг╕ ╕ Свава, як розпов╕дають, народилися знову.


Прим╕тки ╕ коментар╕


Ця п╕сня, як ╕ деяк╕ ╕нш╕ тексти "героïчного" корпусу Едди, за структурою дещо нагаду╓ сагу. Так, у центр╕ уваги - доля Хельг╕, чий житт╓вий шлях ретроспективно простежу╓ться в╕д народження до смерт╕. Менше уваги припада╓ на Атл╕, старшого бойового товариша Хельг╕. В п╕сн╕ присутн╕ м╕фопоетичн╕ мотиви: в╕ра в чари, чаклуни, в╕дьми, духи, вальк╕р'ï, велети тощо. Ц╕кавим зда╓ться також мотив ут╕лення героïчноï дол╕: Хельг╕ ма╓ передчуття, що не повернеться з двобою, але нав╕ть не намага╓ться його уникнути. Цю тенденц╕ю, притаманну нордичн╕й л╕тератур╕ загалом, ми ретельн╕ше розглянемо згодом.


В╕н затримався у Свафн╕ра конунга на зиму, - ма╓ться на уваз╕, що Атл╕ не одразу розкрив мету свого в╕зиту.

Франмаром звався ярл, вихователь С╕грл╕нн, - у давн╕х германц╕в був звичай, щоб шляхетн╕ люди в╕ддавали д╕тей на виховання своïм п╕длеглим.

Балакучий птах, якого зустр╕в Хельг╕, це, радше за все, той самий велетенський орел, у подоб╕ якого Франмар ярл вартував С╕грл╕нн ╕ Алов, яких Атл╕ згодом визволив (прозова вставка м╕ж строфами 5 ╕ 6). Цю л╕н╕ю не доведено до сюжетного завершення.


6. ...орел кричить рано, - герой ма╓ змолоду явити звитягу ╕ красномовн╕сть.

шолома володар (hilmir), - досл. "шоломний", еп╕тет на позначення воïна ╕ шляхетноï людини.


7. Фюльг'я (fylgja) - досл. "супутник", дух-покровитель особи чи м╕сцевост╕ (land-vættir); може являтися у подоб╕ дв╕йника людини, чар╕вноï ж╕нки чи якоïсь потвори. Вважалося, що найчаст╕ше фюльг'я зустр╕ча╓ться людин╕ незадовго до смерт╕.

Що, фюльг'я, даси ти // Хельг╕ до ╕мен╕, - вважалося, що той, хто дав людин╕ ╕м'я, ма╓ чимось ïï обдарувати.


9. ...з ╕ншого ж боку // тягнеться зм╕й, - вар╕ант перекладу: "на рук╕в'ï тягнеться зм╕й". Сенс слова valböstu не зовс╕м прозорий: ясно лише, що йдеться про якусь частину меча. Гадаю, тут ╕деться про клинок: часто його виготовляли таким чином, що на клинку утворювався хвилястий в╕зерунок, особливо пом╕тний при конденсац╕ï на зал╕з╕ вологи (наприклад, роси).


13. ...зал╕зн╕ борти // у наших човн╕в; // нам в╕дьми не шкодять, - ма╓ться на уваз╕, що на бортах корабля висять щити, оббит╕ зал╕зом. Вважалося, що метали, особливо - зал╕зо, в╕дляку╓ р╕зну нечисть ╕ лих╕ чари. Радше за все, це в╕дгом╕н ╕ндо╓вропейськоï "металофоб╕ï": в архаïчному сусп╕льств╕ метали - зброя, прикраси тощо - маркували воïнську страту, будучи табу для представник╕в господарського ╕ жрецького прошарк╕в.


14. ...стояти на нос╕, - саме на нос╕ човна п╕д час бою було найнебезпечн╕ше, тому туди ставили найкращих б╕йц╕в.


15. ...Атл╕ я звуся, // гн╕в м╕й страшний, - гра сл╕в: "Атл╕" пишеться ╕ звучить майже як atall, себто "жахливий, дикий, лютий, гн╕вно сяючий".

...вершниць н╕чних (kveldriður) - себто в╕дьом, тролиць.


16. Дев'ять миль (níu röstum) - власне, раст (rast) означа╓ "перепочинок", "перех╕д", себто в╕дтинок шляху, що можна здолати, не в╕дпочиваючи (в середньому 25 км). Глибоченько ж Атл╕ хоче зарити Хр╕мгерд!


27. Будлунги, лофдунги, с╕кл╕нги - патрон╕м╕чн╕ ╕носказання на позначення благородних воïн╕в. Походження не зовс╕м прозоре. Так, будлунги - ╕мов╕рно, в╕д ╕мен╕ Будл╕, брата Атл╕ (╕сторичний Бледа, брат ╕сторичного Атт╕ли).


28. ...чи дух там один (var sú ein véttr) - п╕д словом véttr ма╓ться на уваз╕ дух-захисник, у даному випадку - вальк╕р'я.


30. Знаки смерт╕ (helstöfum) - руни, вир╕зан╕ на зброï, щоб зб╕льшити згубну силу.


Сенс строфи 31 у тому, що Атл╕ розмовами затримав Хр╕мгерд до св╕танку. Будучи хтон╕чним створ╕нням, дочкою йотуна, вона обернулася на кам╕нь п╕д променями сонця.


Прозовий фрагмент м╕ж строфами 31 ╕ 32 ╕люстру╓ деяк╕ особливост╕ нордичноï м╕фопоетики. Д╕я в╕дбува╓ться у переддень йоля - скандинавського Нового року, часу, коли сонце помира╓ ╕ в╕дроджу╓ться. Саме тод╕ сили темряви м╕цн╕шають. Тому не дивно, що Хед╕н зустр╕ча╓ тролль-в╕дьму верхи на вовку, з╕ зм╕ями зам╕сть вудил (це взагал╕ хрестомат╕йна ╕конограф╕я под╕бних створ╕нь). Потвора напрошу╓ться до Хед╕на у супутниц╕, хоче стати його фюльг'╓ю, в╕н ïй в╕дмовля╓, ╕ за те вона мститься: саме з ïï вол╕ в╕н виголошу╓ об╕тницю взяти Сваву за дружину. Ймов╕рно, то була фюльг'я самого Хельг╕ (людина могла мати к╕лька дух╕в-супутник╕в).

Святковий кабан (sonargöltr), "сонячний вепр", символ╕зу╓, як видно з назви, сонце (солярна семантика образу дичини, що ïï жене небесний мисливець, загалом дуже поширена у м╕фолог╕чних системах народ╕в П╕вн╕чноï ╢враз╕ï). Його святковий зар╕з ма╓ ритуальне походження ╕ символ╕зу╓ смерть старого сонця та народження нового. Закланню передував ритуал, описаний у даному прозовому фрагмент╕: люди клали руку на вепра (це можна прочитати як клятву самим сонцем чи самому сонцю) й виголошували якусь об╕тницю, п╕сля чого пили з "чарки владаря" (bragarfulli; ╕сландська назва самого обряду походить в╕д цього слова). Так╕ клятви вважалися священними й незламними. Не дивно, що Хед╕н спохмурн╕в, давши свою об╕тницю.

Звичай вигороджувати поле двобою гор╕ховими в╕тами широко розповсюджений у Скандинав╕ï та ф╕ксу╓ться багатьма наративами. Сенс цього вигороджування, ймов╕рно, у тому, щоб не допустити сторонн╕х вплив╕в на переб╕г двобою, передус╕м маг╕чного характеру.