# На Укра╖н╕ ╓ усе

Людмила Ивановна Гуменюк

На Укра╖н╕ ╓ усе, ╕ золото й уми хорош╕,

Тож думка ця мене гризе, чому у нас нема╓ грошей?

Уми т╕кають за кордон, бо ╖м там л╕пше працювати,

На Укра╖н╕ п"ять м╕льйон╕в померло, - н╕чим годувати?


Чому чудовий чорнозем добробуту нам не приносить,

А ми пекуч╕ сльози лл╓м, невже понев╕рянь не досить?

То хто ж керу╓ нами так, щоб люди швидше вимирали?

Нав╕що ж нами править так? х╕ба таких ми вибирали?


Усе найкраще, що було, в липк╕й багнюц╕ потопили,

╤ не одно уже мурло ми на горб╕ сво╖м возили!

Багато розвелося ╖х, робити нам голодомори,

Нас д╕лять на чужих, сво╖х, ╕ не життя тепер, а горе!


Тож в Укра╖н╕ ╓ усе, чому ж народу г╕рше жити,

Куди ж наш корабель несе? невже втонути, а не плити?

Вс╕ ╖дуть, щоб зал╕зти так: в кра╖ну нашу, нав╕ть в душ╕,

А новоявленим панам нема╓ сили з м╕сця зрушить!


Отож так╕╖ дурн╕ ми, як ╕ноземцям п╕ддамося,

╤ патр╕оти в нас н╕м╕,тривог не б'ють лише голосять!

Казати так не будемо, ╓ Той, Хто нам добра бажа╓,

Про це ми не забудемо, на молитви в╕дпов╕да╓!