# Ти

Елена Игоревна Семеновская

Любов - страшенна сила, така, що нав╕ть сильн╕ша за людину...

Ти роз╕брав це серце по частинах,

На два шматочки з кришталю.

З╕брав мене в нову людину,

Тепер що любиш - я люблю.


Я йду тепер шляхом тернистим,

А поруч ти...Один наш шлях,

Ти йдеш й збира╓ш жовте листя,

Ти любиш це. Люблю ╕ я.


Ти любиш сонце, море, прост╕р,

Лани омр╕йних спод╕вань,

Ти мене любиш...Цього досить,

Щоб це любити без вагань.


Якщо колись, хоч на хвилину

Мене розлюбиш...Серце знов

Вже не складеш в нову людину,

Яка знайде свою любов.


Я розлюблю себе так само...

Але нав╕ки, все одно

Любити буду

Жовте листяне рядно,

Що Богом дане...


Любити буду море, прост╕р,

╤ це н╕коли не мине.

Хто зна╓, може цього досить,

Щоб полюбив ти знов мене?