# Начебто й досi у грудях бринить...

Сергей Дмитриевич Аникин

Начебто й досi у грудях бринить Вiдлунок слiв тво§х жорстоких. I iнколи ввижа╓ться та мить, Коли ще голос твiй Мав теплий колiр I дарував лиш спокiй. Немов пiтьми зчорнiлi крила Свiт щастя покривають тiнню, I туга добре в серцi вбила, I чорних помислiв могила Лягла на груди тяжко, Заповнив серце злоби гниллю. Весь свiт, померкнувши, обрид, Що мало цiннiсть - вже не цiнно, Що жеврiло, схолоне в лiд, I промiнь творчий, Померехтiвши, зблiд, I без провини доля стала винна.